ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" травня 2026 р. Справа№ 910/18455/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Алданової С.О. 
Корсака В.А. 

за участю:
секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,
представників сторін:
від позивача: Гуленко Ю.М.;
від відповідача-1: Антоненко А.В.;
від відповідача-5: Бровко О.М.;
від інших учасників справи: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 (повний текст складено 06.11.2025)
у справі № 910/18455/21 (суддя Курдельчук І.Д.) 
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до 1) ОСОБА_1 ,
2) ОСОБА_2 ,
3) ОСОБА_3 ,
4) ОСОБА_4 ,
5) ОСОБА_5 ,
6) ОСОБА_6 ,
7) ОСОБА_7 ,
8) ОСОБА_8 ,
9) ОСОБА_9 ,
про відшкодування шкоди (збитків),

в с т а н о в и в :
Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
У листопаді 2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просив (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) стягнути солідарно з ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 , (далі - ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_10 ), ОСОБА_8 (далі - ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 (далі - ОСОБА_9 ) на користь Фонду, що діє в інтересах кредиторів ПАТ "Ерде Банк" (далі - Банк), вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації Банку, шкоди в розмірі 143 080 302, 47 грн.
На обґрунтування заявлених вимог Фонд вказав на наявність обставин, які спричинили порушення прав кредиторів Банку у зв`язку із зменшенням ліквідаційного балансу, а саме: проведення операції з придбання в торговий портфель Банку дисконтних облігацій емітента ТОВ «Будівельно-промисловий альянс» (далі - ТОВ «БПА», Товариство) серії В номінальною вартістю 45 555 560,00 грн за ціною придбання 41 000 000,00 грн; проведення операцій з придбання в торговий портфель Банку дисконтних облігацій емітента ТОВ «БПА» серії В номінальною вартістю 49 689 840,00 грн за ціною придбання 44 720 856,18 грн; проведення операцій з придбання в торговий портфель Банку дисконтних облігацій емітента ТОВ «БПА» серії В номінальною вартістю 64 105 560,00 грн за ціною придбання 57 695 000,00 грн.
Правління Банку, приймаючи рішення від 31.12.2010 про придбання дисконтних облігацій емітента ТОВ «БПА», не врахувало, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2010 було порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Будівельно-промисловий альянс».
Позивач, провівши аналіз емітента ТОВ «БПА», зазначив, що Правління, приймаючи рішення про придбання дисконтних облігацій, не врахувало або проігнорувало інформацію про те, що: протягом 2011-2012 років емітент не проводив господарську діяльність, як відображено в звіті про фінансовий результат; кількість працівників підприємства на 31.12.2012 рік складала 1 особу, на 30.09.2013 - 4 осіб; фонд оплати праці складав 0 грн; активи емітента на 93% складаються з фінансових інвестицій та дебіторської заборгованості; фінансовий стан емітента на час розгляду питання про придбання облігацій був класифікований як умовно позитивний; згідно з даними фінансової звітності емітента станом на 01.01.2010 валюта балансу склала 219 838,80 тис. грн, в структурі активів найбільшу питому вагу займають довгострокові фінансові інвестиції в сумі 200 125,80 тис. грн, питома вага яких становить 91% від валюти балансу, та незавершені капітальні інвестиції в сумі 14 807,10 тис. грн (7%). Аналізом правочинів, вчинених на біржі зі згаданими цінними паперами, встановлено, що обсяг торгів не може свідчити про стабільний попит.
Також з Аналітичної довідки (щодо оцінки фінансового стану емітента ТОВ «БПА») провідних економістів відділу виявлення та дослідження фактів нанесення шкоди управління з питань стягнення шкоди Фонду вбачається наступне: розраховані показники коефіцієнту поточної (загальної) ліквідності нижче нормативного, що свідчить про проблемний стан платоспроможності, адже оборотних активів недостатньо для того, щоб відповісти за поточними зобов`язаннями; коефіцієнт абсолютної ліквідності (платоспроможності), який показує, яка частина короткострокових зобов`язань може бути погашення негайно, також приймає значення менше прийнятних граничних; значення показника поточної платоспроможністю приймає від`ємних результатів, що свідчить про поточну неплатоспроможність підприємства; значення коефіцієнту забезпечення власними засобами також суттєво перевищує граничні; значення показників коефіцієнту фінансової автономії суттєво нижче граничних; низьке значення цього показника сигналізує про високий рівень ризиків і низьку стійкість компанії в середньострокові перспективі; значення коефіцієнту фінансової залежності, який є індикатором фінансової стійкості та вказує на здатність компанії проводити прогнозовану діяльність в довгостроковій перспективі, суттєво перевищують граничні; фактичне збільшення значень цього показника в динаміці свідчить про зростання частки позикових коштів під час фінансування підприємства. Довідка підсумовується висновком про те, що фінансовий емітента ТОВ «БПА» може свідчити про низький рівень інвестиційної привабливості цінних паперів емітента. 
Щодо ліквідності придбаних Банком дисконтних облігацій позивач також послався на Звіт про оцінку ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки», яким встановлено, що ринкова вартість цінних паперів (дисконтні облігації серії В емітента ТОВ «БПА»), що перебувають в портфелі Банку в ретроспективі на момент їх придбання в портфель банку становить: 2 244 448 шт. на 31.12.2010 - 38 722 грн; 3 205 278 шт. на 31.08.2012 - 60 900 грн; 2 484 492 шт. на 31.08.2012 - 47 205 грн.
Фонд вважає, що рішення відповідачів про придбання цінних паперів або використання їх на забезпечення кредитів було невиправдано ризикованим, необґрунтованим та вчинялося всупереч інтересам Банку, його вкладників та кредиторів.
Позивач зазначає, що, провівши ліквідаційну процедуру Банку, встановив недостатність майна для задоволення всіх вимог кредиторів, а тому просить у судовому порядку стягнути збитки з відповідальних осіб, пов`язаних з АТ «Ерде Банк», які спричинили зменшення ліквідаційного балансу. При цьому Фонд посилається на бездіяльність відповідачів щодо компенсації збитків, завданих внаслідок допущення прийняття неправомірних рішень під час реалізації управлінських повноважень.
Юридичними підставами позову Фонд визначив ст. ст. 37, 39-40, 42-44, 52, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 63 Закону України «Про акціонерні товариства», ст. ст. 2, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 16, 92, 541, 543, 1166, 1190 ЦК України.

Позиції учасників справи.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не скористались правом на подання відзиву на позовну заяву.
ОСОБА_1 у поданому відзиві проти задоволення заявлених Фондом вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Відповідач вважає, що висновки Фонду щодо фіктивності емітента або придбаних Банком цінних паперів є необґрунтованими; висновок позивача про відсутність економічної доцільності придбання цінних паперів, емітованих ТОВ «БПА», ґрунтується лише на припущеннях та є невірним; збитки, пов`язані з придбанням дисконтних облігацій ТОВ «БПА», були завдані Банку позивачем; підпис ОСОБА_1 відсутній на протоколі засідання правління Банку, що вказує на те, що він ( ОСОБА_1 ) взагалі не брав участі в ухваленні рішень про купівлю відповідних цінних паперів. 
ОСОБА_1 заявив про пропуск Фондом позовної давності для пред`явлення даного позову та просив суд застосувати наслідки такого пропуску.
ОСОБА_5 , заперечуючи щодо позову, у відзиві зазначив про відсутність належних доказів зв`язку між рішеннями Правління та придбанням конкретних цінних паперів; вважає необґрунтованими висновки Фонду щодо «фіктивності» та «збитковості» цінних паперів; зазначив про протиправну бездіяльність Фонду як причину збитків Банку.
ОСОБА_5 заявив про пропуск позивачем позовної давності для пред`явлення даного позову та просив суд застосувати наслідки такого пропуску.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 у позові відмовлено повністю.
Суд дійшов висновку, що вимоги Фонду є обґрунтованими, однак не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, про застосування якої заявили відповідачі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2025, Фонд звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги Фонду, судові витрати покласти на відповідачів.
Фонд частково не погоджується з оскаржуваним рішенням та вважає, що суд порушив норми процесуального та невірно застосував норми матеріального права. На думку скаржника, суд неповно встановив всі обставини справи, а також не врахував правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Фонд зазначає, що не заперечує того, що фактичними обставинами справи підтверджується прямий причинно-наслідковий зв`язок між рішенням, бездіяльністю керівництва банку та збитками, завданими як самому Банку, так і його кредиторам / вкладникам; відповідачі під час розгляду справи не довели відсутності своєї вини та не підтвердили жодними доказами обґрунтованої необхідності та доцільності прийняття ними відповідних рішень про придбання недержавних цінних паперів; тощо.
Апелянт не погоджується з висновками суду в частині, що стосується позовної давності та вважає, що суд врахував нерелевантні правові висновки Верховного Суду щодо її обчислення.
Крім того, за доводами Фонду, суд не врахував наведені ним (Фондом) у заяві про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності доводи.

Позиції учасників справи.
ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, наводить власні доводи на їх спростування, у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін як законне та обґрунтоване.

ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18455/21 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Фонду на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 до надходження матеріалів справи №910/18455/21.
15.12.2025 матеріали оскарження ухвали у справі №910/18455/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 у справі №910/18455/21. Розгляд справи призначено на 09.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 задоволено заяву представника ОСОБА_5 адвоката Бровка О.М. про участь у судовому засіданні, призначеному на 09.02.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2026 справа №910/18455/21 передана на розгляд колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданової С.О., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В.).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 прийнято апеляційну скаргу Фонду на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 у справі №910/18455/21 до провадження у визначеному складі суду.
У судовому засіданні 09.02.2026 суд протокольно оголосив перерву у розгляді справи до 16.03.2026, про що повідомив учасників справи, які не з`явилися, відповідною ухвалою.
У судовому засіданні 16.03.2026 суд протокольно оголосив перерву у розгляді справи до 15.04.2026, про що повідомив учасників справи, які не з`явилися, відповідною ухвалою.
У судовому засіданні 15.04.2026 суд протокольно оголосив перерву у розгляді справи до 20.05.2026, про що повідомив учасників справи, які не з`явилися, відповідною ухвалою.
У судовому засіданні 20.05.2026 суд повідомив, що проголошення вступної та резолютивної частин постанови призначено на 27.05.2026.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
17.12.2010 Господарський суд міста Києва своєю ухвалою порушив провадження у справі №47/14-б про банкрутство ТОВ «БПА».
Відповідно до протоколу №316 засідання Правління ПАТ «Ерде Банк» від 31.12.2010 голова Правління ОСОБА_11 , головний бухгалтер ОСОБА_3., заступник голови Правління ОСОБА_8., директор Департаменту перевезення валютних цінностей та інкасації коштів ОСОБА_6., начальний управління фінансового моніторингу ОСОБА_7. постановили рішення придбати 05.01.2011 в торговий портфель Банку дисконтні облігації емітента ТОВ «БПА» (код ЄДРПОУ 33602257) серії В номінальною вартістю 45 555 560,00 грн за ціною придбання 41 000 000,00 грн.
Відповідно до протоколу №127 засідання Правління ПАТ «Ерде Банк» від 31.08.2012 голова Правління ОСОБА_11 , головний бухгалтер ОСОБА_3., заступник голови Правління ОСОБА_4., заступник голови Правління ОСОБА_8., заступник голови Правління ОСОБА_5., заступник голови Правління ОСОБА_9., директор Департаменту перевезення валютних цінностей та інкасації коштів ОСОБА_6., начальник управління фінансового моніторингу ОСОБА_7. постановили рішення, зокрема: придбати 31.08.2012 в торговий портфель Банку дисконтні облігації емітента ТОВ «БПА» серії В номінальною вартістю 64 105 560,00 грн за ціною придбання 57 695 000,00 грн; придбати 31.08.2012 в торговий портфель Банку дисконтні облігації емітента ТОВ «БПА» серії В номінальною вартістю 49 689 840,00 грн за ціною придбання 44 720 856,18 грн.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 29.10.2012 №451 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Ерде Банк» до категорії неплатоспроможних» 29.10.2012 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №25 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації», відповідно до якого розпочато з 30.10.2012 процедуру виведення Банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації на три місяці з 30.10.2012 по 29.01.2013.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 09.01.2013 №4 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації АТ «Ерде Банк» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 10.01.2013 №3 «Про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Ерде Банк».
У ході здійснення ліквідаційної процедури банку виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 25.04.2013 №051/13 «Про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів AT «Ерде Банк», відповідно до якого (з урахуванням змін, внесених на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування від 06.11.2017 №4941) загальна сума акцептованих вимог кредиторів становить 741 005 970,27 грн.
18.07.2013 виконавча дирекція Фонду прийняла Рішення №073/13 «Про затвердження Акта за результатами інвентаризації та формування ліквідаційної маси AT «Ерде Банк», згідно з яким балансова вартість ліквідаційної маси банку становить 1 120 041 129,04 грн, а ринкова вартість 246 253 336,59 грн.
25.06.2014 Господарський суд міста Києва своєю ухвалою порушив провадження у справі №910/12645/14 за позовом Банку до ТОВ «БПА» про зобов`язання надати розпорядження Публічному акціонерному товариству «Національний депозитарій України» (далі - Депозитарій) на погашення облігацій серій «А» та «В» у кількості 5 300 180 штук загальною номінальною вартістю 106 003 600,00 грн; погасити дисконтні облігації серій «А» та «В» ТОВ «БПА» у кількості 5 300 180 штук загальною номінальною вартістю 106 003 600,00 грн; перерахувати 106 003 600 грн Банку на рахунок №32072417601 в Головному управлінні Національного банку України у м. Києві та Київській області.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2014 (повний текст складено 22.08.2014) у справі №910/12645/14 позов задоволено. Зобов`язано Товариство надати розпорядження Депозитарію на погашення облігації серії «А» та «В» у кількості 5 300 180 штук загальною номінальною вартістю 106 003 600,00 грн. Зобов`язано Товариство погасити дисконтні облігації серії «А» та «В» Товариства у кількості 5 300 180 штук загальною номінальною вартістю 106 003 600,00 грн. Зобов`язано Товариство перерахувати 106 003 600,00 грн Банку на рахунок №32072417601 в Головному управлінні Національного банку України по місту Києву і Київській області. Стягнуто з Товариства в дохід державного бюджету України 73 080,00 грн судового збору.
Це рішення не оскаржувалось і набрало законної сили з 02.09.2014, але, як стверджує Фонд, так і не було виконано.
У вказаному рішенні суд встановив, що 18.04.2014 Банк надав розпорядження (наказ) депозитарній установі ПАТ «КБ «Глобус» на виконання облікових операцій №14041803 та №14041804 для перерахування цінних паперів на погашення емітентом згідно з проспектом емісії цінних паперів. ПАТ «КБ «Глобус» подало Банку лист від 23.04.2014 № 1054, в якому зазначено, що станом на 23.04.2014 операції списання цінних паперів на рахунок емітента було відхилено Депозитарієм у зв`язку з відсутністю розпоряджень від емітента ТОВ «БПА» на погашення облігацій.
Рішеннями виконавчої дирекції Фонду від 28.11.2013 №34, від 08.12.2014 №143, від 30.06.2015 №125, від 17.12.2015 №226, від 29.12.2016 №3057 продовжувався строк здійснення процедури ліквідації Банку до 08.01.2018 включно.
Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 11.12.2017 №5334 «Про затвердження ліквідаційного балансу та звіту про завершення ліквідації АТ «Ерде Банк».
14.11.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення Банку як юридичної особи.
04.11.2021 Фонд звернувся до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з вимогою про відшкодування збитків в порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
На час спірних правовідносин відповідачі займали такі посади у Банку:
ОСОБА_1 - голова Наглядової ради;
ОСОБА_12 - голова Правління, голова Кредитного комітету;
ОСОБА_3 - головний бухгалтер, член Кредитного комітету;
ОСОБА_4 - заступник голови Правління, член Кредитного комітету;
ОСОБА_5 - заступник голови Правління, член Правління;
ОСОБА_6 - директор Департаменту перевезення валютних цінностей та інкасації коштів, член Правління;
ОСОБА_7 - начальник Управління фінансового моніторингу, член Правління;
ОСОБА_8 - заступник голови Правління;
ОСОБА_9 - заступник голови Правління, в.о. голови Правління.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Суд встановив, що фактичними обставинами справи підтверджується прямий причинно-наслідковий зв`язок між рішенням, бездіяльністю керівництва банку та збитками, завданими як самому Банку, так і його кредиторам/вкладникам. 
З огляду на свої висновки, пов`язані із придбанням дисконтних облігацій, суд дійшов висновку про те, що посадові особи Банку ( ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) спільними діями та бездіяльністю допустили невиправдані фінансові операції, які не мали достатнього фінансово-економічного обґрунтування та несли загрозу інтересам вкладників / кредиторів ПуАТ «Ерде Банк», що у свою чергу призвело до збитків.
Відповідачі ( ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ) заявили клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
У постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки щодо визначення позовної давності (аналогічні містяться також у постановах Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №910/12803/18, від 08.02.2022 у справі №910/15260/18):
« 8.3. Важливим у застосуванні норм інституту позовної давності є правильне визначення моменту початку перебігу позовної давності. За загальним правилом, встановленим у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
8.4. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що якщо особі завдано шкоди, то вона може вважатися такою, що довідалася або могла довідатися про порушення свого права не з того дня, коли їй стало відомо про вчинення дій, якими може бути завдано шкоди, а з дня, коли вона має змогу оцінити розмір такої шкоди.
8.5. Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.
8.6. Положеннями статті 49 наведеного Закону визначено заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів.
8.7. Так, за положеннями статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції, чинній станом на момент віднесення ПАТ "АБ "Укоопспілка" до категорії неплатоспроможних, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.
8.8. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх непідтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та у разі потреби заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.
8.9. Як зазначено вище, якщо банку заподіяно шкоди шляхом недотримання вимог законодавства, невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку тощо, що призвело до зниження чистих активів банку, порушення нормативів, зокрема ліквідності та втрати банком стану платоспроможності, то розмір шкоди, завданої банку, оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів, якщо не доведений більший розмір шкоди. Для такої оцінки необхідно встановити розмір акцептованих вимог кредиторів та оцінити ліквідаційну масу банку. Отже, лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданої банку шкоди.
8.10. Відповідно до статті 48 Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд, здійснюючи ліквідацію банку та реалізуючи надані йому повноваження, серед іншого, формує ліквідаційну масу, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього). Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, як це встановлено у частині третій статті 49 цього Закону.
8.11. Установлений статтею 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядок формування ліквідаційної маси банку передбачає, серед іншого, що: майно банку, яке включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом (частина третя цієї статті); результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (частина четверта цієї статті).
8.12. Отже, розмір недостатності майна банку для задоволення вимог всіх кредиторів має бути виявлений Фондом на підставі затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів та акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє довід про те, що висновок щодо недостатності майна банку можна зробити тільки після завершення продажу всіх його активів (майна).
8.13. Відповідно, у таких випадках перебіг позовної давності розпочинається з дня затвердження останнього з двох зазначених вище документів».
Велика Палата Верховного Суду зауважила на тому, що якщо банку завдано шкоди окремими діями певної особи, наприклад, шляхом знищення чи пошкодження речі, відчуженням майна банку безоплатно або за заниженими цінами та в інших подібних випадках, то розмір шкоди визначається залежно від безпосередніх наслідків таких дій шляхом оцінки вартості втраченої речі чи зниження її вартості внаслідок пошкодження, вартості безоплатно відчуженого майна, різниці між ринковою ціною та ціною відчуження тощо.
Якщо ж банку заподіяно шкоди не шляхом вчинення окремо визначених дій (бездіяльності), які мали наслідком знищення або пошкодження конкретної речі, втрату конкретних доходів чи подібні наслідки, а шляхом недотримання вимог законодавства, невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку тощо, що призвело до зниження чистих активів банку, порушення нормативів, зокрема ліквідності та втрати банком стану платоспроможності, то розмір шкоди, завданої банку, оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів, якщо не доведений більший розмір шкоди. Тобто у цьому разі розмір недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів є мінімальною оцінкою шкоди, завданої банку.
У постанові від 04.06.2024 у справі №916/3724/21 Корпоративна палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду навела правові висновки щодо питання визначення моменту, з якого починається перебіг позовної давності у спорах за позовами Фонду про стягнення шкоди в порядку ст. 52 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», поданими після припинення банку.
Корпоративна палата у вказаній постанові зазначила, що перебіг позовної давності розпочинається з дня затвердження останнього з двох документів, а саме реєстру акцептованих вимог кредиторів або акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків.
Тобто Корпоративна палата визначила, з якого моменту в цьому випадку починає відраховуватися позовна давність, а саме - з моменту коли Фонду стало відомо, що розмір вимог кредиторів не покривається наявними активами банку, що передбачає затвердження одного з двох вищезазначених документів.
Враховуючи, що відповідно до ст. 29 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд та вкладники банку набувають статусу кредитора банку на день початку процедури виведення Фондом неплатоспроможного банку з ринку, Корпоративна палата вказала, що розмір шкоди (збитків), завданий кредиторам банку (зокрема і Фонду) визначається на підставі затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та акта формування ліквідаційної маси банку, а відтак Фонд та інші кредитори банку мають змогу оцінити розмір заподіяної їм шкоди (збитків) внаслідок неправомірних дій пов`язаних із банком осіб саме з моменту затвердження останнього з двох зазначених вище документів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.
А отже, у разі наявності суперечностей між висновками колегії суддів та висновками палати перевагу мають саме останні висновки палати.
Зазначене узгоджується з мотивами, викладеними в ухвалі від 11.04.2025, якою Корпоративна палата повернула справу №910/18526/21 колегії суддів для подальшого розгляду.
З огляду на доводи апеляційної скарги суд відзначає, що Корпоративна палата у постанові від 04.06.2024 у cправі №916/3724/21 вказала, що зазначена правова позиція (щодо початку перебігу позовної давності) неодноразово була наведена Верховним Судом у своїх постановах, зокрема, і після скасування Великою Палатою Верховного Суду своєї постанови від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, а отже наразі є чіткою і усталеною судовою практикою і від цих висновків Верховний Суд не відступав (постанови від 25.06.2025 у справі №910/18526/21, від 09.07.2025 у справі №927/252/21, від 16.07.2025 у справі №904/3867/21, від 09.07.2025 у справі №910/19434/20). 
За таких підстав колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що саме з 18.07.2013 (дати затвердження акта формування ліквідаційної маси Банку як останнього з двох документів) Фонд був обізнаний про те, що задоволення всіх зобов`язань банку неможливе і шкоду вже завдано; позовна давність тривала до 19.07.2016. Фонд звернувся з позовом 09.12.2020, тобто після спливу позовної давності. Доводи Фонду про необхідність застосування положень частини 7 статті 52 Закону суд відхилив правомірно, оскільки відповідні зміни до неї (доповнення частинами 6-10) були прийняті 30.06.2021, а набрали чинності 05.08.2021.
Апеляційний суд відзначає, що аналогічні зазначеним вище обставини встановленні також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.07.2025 у справі №910/19434/20, яка має схожий суб`єктний склад, предмет позову та обставини. 
Так, у справі №910/19434/20 Верховний Суд дійшов висновку про сплив позовної давності за вимогами Фонду про стягнення збитків з відповідальних осіб, пов`язаних з АТ «Ерде Банк», які спричинили зменшення ліквідаційного балансу, 19.07.2016, відлік якої почався з моменту затвердження акта формування ліквідаційної маси банку як останнього з двох документів (18.07.2013).
Місцевий суд розглянув доводи Фонду, за яких він (позивач) просив суд визнати поважними причини пропуску пропущення позовної даності. Апеляційний суд погоджується з наданою місцевим судом оцінкою цим доводам та зазначає таке.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України).
Фонд зазначає, що на час перебігу строку позовної давності намагався здійснити поновлення порушеного права в різних судових процесах, однак через зміну судової практики та намагання адаптувати свої позовні вимоги до законодавства, було втрачено час для звернення до суду з обґрунтованим позовом.
Апеляційний суд зазначає, що у заяві про визнання поважними причин пропущення позовної давності та захист порушеного права Фонд повідомив, що звертався з позовною заявами у справах №910/16747/13, №752/27528/17, №910/4417/19.
Суд зазначає, що у справі №910/16747/13 розглядався позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку Куреного О.В. до ПрАТ "Народна фінансово-страхова компанія "Добробут", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд, про звернення стягнення на майно. Провадження у справі було порушено 02.09.2013; рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2014 у задоволенні позову відмовлено, постановами Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 та Вищого господарського суду України від 08.07.2016 рішення у справі залишено без змін.
На обґрунтування вимог у справі №910/16747/13 позивач зазначив, що відповідач є власником істотної участі Банку і діяльність відповідача призвела до негативних наслідків, таких як відкликання у Банку банківської ліцензії та порушення процедури його ліквідації.
З позовною заявою у справі №752/27528/17 Фонд звертався у грудні 2017 року та від імені та в інтересах Банку просив про відшкодування шкоди в порядку ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - про солідарне стягнення з відповідачів (23 особи, в т. ч. відповідачі у справі, що розглядається) заподіяної Банку шкоди в розмірі 587 046 074,11 грн шляхом її стягнення на користь Банку в особі його ліквідатора - Фонду.
18.12.2017 ухвалою Печерського районного суду м. Києва Фонду у відкритті провадження у справі №752/27528/17 було відмовлено.
У справі №910/4417/19 Фонд у квітні 2019 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до 11 відповідачів, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про стягнення з них солідарно 494 679 084,35 грн.
Позовні вимоги у цій справі були мотивовані тим, що посадові особи Банку, а саме члени Наглядової ради, Правління та Кредитного комітету Банку (відповідачі 1-11) спільними діями / рішеннями, свідомо та умисно приймаючи рішення про здійснення кредитних операцій протягом 2010-2012 років, здійснили невиправдані ризикові кредитні операції, які не мали фінансово-економічного обґрунтування та несли загрозу інтересам вкладників та кредиторів Банку, що призвело до погіршення фінансового становища Банку та його подальшої неплатоспроможності, внаслідок чого залишились незадоволеними вимоги Фонду гарантування та інших кредиторів Банку, які у зв`язку з ліквідацією Банку є погашеними, що свідчить про заподіяння Фонду гарантування та кредиторам Банку шкоди. Позивач вважав, що шкода Банку заподіяна внаслідок надання кредитів за тринадцятьма кредитними операціями, в рамках яких були укладені окремі кредитні договори самостійно з кожним з позичальників (ТОВ "Дитячий канал"; ТОВ "ПВК "Будівельник"; ПрАТ "Українська фінансова мережа"; ПАТ "Донецький рудо-ремонтний завод"; ТОВ "Євроконстракшн-2"; ТОВ "Євромарт"; ТОВ "Юридична компанія "Консаптинг Груп"; ПАТ "Будмеханізація"; ТОВ "Магнум-Інвест"; ТОВ "Фондова компанія "Ініциатива"), і ці операції забезпечені самостійними забезпечувальними договорами. Також, на думку позивача, шкода Банку заподіяна також внаслідок трьох активних операцій з купівлі Банком в його портфель інвестиційних сертифікатів ТОВ "КУА "Холдинг Груп" ЗДПІФ "ПІФ", ТОВ "КУА "Прем`єр Ессет Менеджмент" ЗДПІФ "Капітал" та дисконтних облігацій ТОВ "Руфасбуд" відповідно до прийнятих Правлінням Банку рішень про купівлю портфеля цінних паперів та відповідно до укладених Банком договорів купівлі-продажу цінних паперів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2019, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019, повернуто Фонду позовну заяву та додані до неї документи. Ухвалою від 16.09.2019 Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.04.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 у справі №910/4417/19.
Зазначене свідчить, що фактично Фонд взагалі не звертався з позовом до відповідачів у тому складі, який він визначив у цій (№910/18455/21) справі, з вимогами, що пов`язані з рішеннями щодо придбання в торговий портфель Банку дисконтних облігації емітента ТОВ «БПА».
При цьому з позовами у справах №752/27528/17 та №910/4417/19 Фонд звертався тоді, коли строк позовної давності за вимогами, що заявлені у цій (№910/18455/21) справі, вже сплив.
Крім того, звернення з позовом у справі №910/16747/13 свідчить про те, що вже у 2013 році Фонд вважав, що пов`язані з ПАТ «Ерде Банк» особи завдали збитків банку та його кредиторам і тому Фонд звертався до суду з відповідними позовами.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.
При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин, що випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Доводи Фонду про те, що строк позовної давності пропущений через невизначеність у судовій практиці, у тому, до якої юрисдикції належить вирішення даного спору, не знайшло свого підтвердження; пропуск строку на понад 4 роки є значним і безпідставним.
Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов цілком правомірного висновку про відсутність підстав для прийняття аргументів позивача про поважність підстав пропуску строку позовної давності.
Беручи до уваги встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскільки Фонд пропустив строку позовної давності при зверненні з цим позовом, вимоги Фонду про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 143 080 302,47 грн задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :
1. Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 у справі №910/18455/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 у справі №910/18455/21 залишити без змін. 
3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.
4. Справу повернути до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.06.2026. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак