ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/11949/24 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ОРЛЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Ганечко О.М.,
Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Черкаській області від 07.06.2024 №0489968-2411-2310-UA71040210000024694 з визначеною сумою податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік на суму 34740 грн; від 07.06.2024 №0489969-2411-2310-UA71040210000024694 з визначеною сумою податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 58189,50 грн.
У подальшому, позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Черкаській області: від 07.10.2024 року № 0868294-2411-2310-UА71040210000024694 з визначеною сумою податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік на суму 6266,83 грн; від 21.08.2024 року № 0848743-2411-2310-ІІА71040210000024694 з визначеною сумою податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік на суму 56452,50 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки з 2000 року і до цього часу, позивач відповідно до закону здійснює господарську (підприємницьку) діяльність у сфері сільськогосподарського виробництва, зокрема займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її реалізацією, тобто являється сільськогосподарським товаровиробником, використовуючи у своїй господарській діяльності належне нерухоме майно, тому відповідачем безпідставно видані спірні податкові повідомлення-рішення.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року позовні вимоги - задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Черкаській області від 07.06.2024 №0489968-2411-2310-UA71040210000024694, від 07.06.2024 №0489969-2411-2310-UA71040210000024694, від 21.08.2024 № 0848743-2411-2310-UA71040210000024694, 07.10.2024 № 0868294-2411-2310-UA71040210000024694.
Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у приватній власності ОСОБА_1 перебуває об`єкт нежитлової нерухомості: Тип об`єкта: нежитлове приміщення, частина примішення дитячого садка з овочесховищем та котельнею, адреса об`єкта: Черкаська обл., Золотоніський район, с.Шрамківка, вулиця Комсомольська, будинок 16.
На думку апелянта, приміщення дитячого садка що належить позивачу на праві власності не може буде віднесено до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, оскільки приміщення дитячого садка у першу чергу є закладом освіти.
Враховуючи, що приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею не відноситься до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі», а тому підлягають оподаткуванню за ст.266 ПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем звернуто увагу на те, що спірні приміщення використовується власниками для господарських цілей власного фермерського господарства та особистого селянського господарства для зберігання овочевої та іншої сільськогосподарської продукції.
Оскільки матеріали справи не містять жодних доказів наданих відповідачем чи навіть тверджень на спростування факту використання оподатковуваного приміщення у сільськогосподарській діяльності, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації, тому наявні підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, яка відповідно до відомостей що містяться в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є членом (засновник та керівник її чоловік - ОСОБА_2 ) ФГ «Добір» (код за ЄДРПОУ 30894039, місцезнаходження - 19812, Черкаська обл., Драбівський р-н, село Шрамківка, вул. Затишна (колишня назва Куйбишева), будинок 22).
17 січня 2006 року члени фермерського господарства «Добір» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали у Виконавчого комітету Шрамківської селищної ради, в особі голови Шрамківської селищної ради Дяйка Миколи Віталійовича приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею з належними інженерно-технічними комунікаціями (мережами), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний № 13452453.
Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею від 17.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюк О.В., та зареєстровано в реєстрі за № 56.
У відповідності до довідки Шрамківської сільської ради від 26.11.2024 року №02.1-12/1824, приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею, що розташоване розташований за адресою АДРЕСА_2 перебуває у спільній власності ОСОБА_1 1/2 частки та ОСОБА_3 1/2 частки.
31 жовтня 2024 року позивач отримала від Головного управління ДПС у Черкаській області два податкові повідомлення-рішення:
- від 07.06.2024 № 0489968-2411-2310-UA71040210000024694 3 визначеною сумою податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік на суму 34740,00 грн;
- від 07.06.2024 № 0489969-2411-2310-UA71040210000024694 з визначеною сумою податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 58189,50 грн.
У подальшому, податковим органом винесено наступні податкові повідомлення-рішення:
- від 07.10.2024 № 0868294-2411-2310-UA71040210000024694 з визначеною сумою податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік на суму 6266,83 грн;
- від 21.08.2024 № 0848743-2411-2310-UA71040210000024694 з визначеною сумою податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік на суму 56452,50 грн.
Вказані повідомлення-рішення винесено на нежитлове приміщення загальною площею 1158 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки нежитлове приміщення загальною площею 1158 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у власності позивача (його частина) відноситься до будівель сільськогосподарського призначення та використовується останнім за відповідним призначенням, тому не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі, нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.
Водночас, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (п.п. 266.3.1, п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
За змістом пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Згідно п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
З наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що підставою для нарахування та сплати податку на нерухоме майно є право власності на відповідну житлову та/або нежитлову нерухомість. При цьому, об`єктом оподаткування може бути як об`єкт нерухомості в цілому, так і його частка. Якщо особа володіє об`єктом на умовах спільної часткової власності (або спільної сумісної власності об`єкта, поділеного в натурі), то й сплачувати податок буде за належну їй частку, а перебування об`єкта житлової нерухомості у спільній сумісній власності може покладати обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно на одного з таких співвласників виключно за їх домовленістю.
Як свідчать матеріали справи, у відповідності до довідки Шрамківської сільської ради від 26.11.2024 року №02.1-12/1824, приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею, що розташоване розташований за адресою АДРЕСА_2 перебуває у спільній власності ОСОБА_1 1/2 частки та ОСОБА_2 1/2 частки.
При цьому, колегія суддів враховує, що приписами підпункту «ж» пункту 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. 
Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).
У той же час, буквальний аналіз пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована з прив`язкою до сільськогосподарського товаровиробника. 
Отже, в розумінні вказаних вимог, нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сумарно наступних умов: така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000: власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) належить клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), який включає «будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо».
Тобто, ДК 018-2000 не містить вичерпного переліку нежитлових приміщень, які відносяться до класу/коду 127 «Будівлі сільськогосподарського призначення, оскільки містить слова «наприклад», «тощо».
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
У той же час, буквальний аналіз пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована з прив`язкою до сільськогосподарського товаровиробника. 
Отже, в розумінні вказаних вимог, нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сумарно наступних умов: така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000: власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
У свою чергу, згідно з п. п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу XIV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ XII «Податок на майно»).
До того ж, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 № 2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI (далі також - Закон № 575-VI) у редакції до 04 грудня 2020 року, виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Разом з тим, згідно зі ст. 1 Закону № 575-VI, у редакції з 04.12.2020, виробники сільськогосподарської продукції - це сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Аналіз вищевкладених норм дає підстави до висновку, що наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у п. п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п. 5.3 ст. 5 ПК України.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 140/2700/149, від 26.11.2020 у справі № 560/168/19, від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці. домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Статтею 3 Закону України «Про особисте селянське господарство» передбачено, що дія цього Закону поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про особисте селянське господарство» до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.
Як свідчать матеріали справи, у відповідно до п. 1 розділу 5 статуту ФГ «Добір» майно фермерського господарства «у власності осіб, які ведуть фермерське господарство може бути земля, жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, птиця бджолосім`ї, посіви та посадки с/г культур і насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, доходи від її реалізації, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого виробничого призначення для ведення фермерського господарства і зайняття підсобним промислом.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань серії, що наявна в матеріалах справи, позивач з 2000 року здійснює діяльність як засновник та голова ФГ «Добір» з дозволеними основними видами діяльності: 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (основний) 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників 10.39 Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами.
При здійсненні зазначених видів сільськогосподарської діяльності позивач використовує належні їй на праві приватної власності земельні ділянки, розташовані на території Золотоніського району Черкаської області, а саме:
- кадастровий номер 7120655700:03:001:0003 площею 3,64 га - цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (належну позивачу, члену ФГ «Добір»);
- кадастровий номер 7120665700:03:001:0002 площею 3,6422 га - цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (власник - чоловік позивачки, голова ФГ «Добір»).
Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що власник спірного об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником.
При цьому, у спірний період за які прийняті оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення нежитлове приміщення загальною площею 1158 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в оренду, лізинг чи позичку позивачем не передавалось.
Згідно договору купівлі-продажу від 17.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюк О.В., та зареєстровано в реєстрі за № 56 ОСОБА_2 (голова ФГ) та його дружина (член ФГ) придбали «приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею», про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10085427 від 14.03.2006 року.
У той же час, колегія суддів враховує, що приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею відповідно до Класифікатора будівель і споруд НК 018-2000 відноситься до класу «Будівлі закладів освіти та дослідних закладів» (код 1263) зокрема будівлі, призначені для дошкільної, середньої, професійно-технічної та спеціалізованої освіти; будівлі закладів вищої освіти, науково-дослідних закладів, лабораторій. Цей клас включає також будівлі спеціальних шкіл для дітей з фізичними або розумовими вадами, будівлі закладів для фахової перепідготовки, будівлі метеорологічних станцій, обсерваторій.
Зважаючи на вимоги наведених державного класифікатора, оскільки приміщення дитячого садка не включене до переліку об`єктів за кодом 1271, тому на нього не поширюється пільга зі сплати податку на нерухоме майно. 
Позиція позивача про фактичне використання приміщення у сільськогосподарській діяльності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки норми Податкового кодексу України пов`язують пільгу зі сплати податку саме з віднесенням приміщення до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018-2000, тобто основним є цільове призначення, яке міститься в правовстановлюючих документах та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
При цьому, наявність у складі приміщення овочесховища не відміняє тієї обставини, що це приміщення за основним цільовим призначенням не включене до переліку об`єктів за кодом 1271.
Оскільки нежитлове приміщення загальною площею 1158 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у власності позивача (його частина) не відноситься до будівель сільськогосподарського призначення, а тому таке приміщення є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Таким чином, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є помилковим та таким, що не відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.
У той же час, посилання позивача на те, що апелянтом ГУ ДПС у Черкаській області пропущено строк усунення недоліків апеляційної скарги встановлені ухвалою суду від 28.10.2025 року є помилковим, враховуючи наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2025 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року - залишено без руху, встановлено строк для усунення вказаних недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
На виконання вказаної ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року апелянтом за подачу апеляційної скарги було сплачено судовий збір лише у розмірі 1 556, 50 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №32393 від 13 жовтня 2025 року.
Надалі, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2025 продовжено Головному управлінню ДПС у Черкаській області строк для усунення недоліків апеляційної скарги на п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали. 
Копію зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції отримано 28 жовтня 2026 року о 22.04 год., що підтверджується довідкою про доставку документів в електронній формі в Електронний кабінет скаржника.
Згідно частини шостої статті 251 КАС України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
За правилами частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Тобто, строк для усунення недоліків починається з 30 жовтня 2025 року.
Оскільки 03 листопада 2025 року скаржником було надіслано на адресу суду клопотання разом з квитанцією про доплату судового збору, тому апелянтом було дотримано строк для усунення недоліків апеляційної скарги на п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали.
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому апеляційна скарга є обґрунтованою, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко