Справа № 595/613/26
Провадження № 2/595/440/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 
м.Бучач 
Бучацький районний суд Тернопільської області
В складі : головуючого судді Содомори Р.О.,
при секретарі: Присташ П.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що з травня 2026 року сторони не виконують сімейні та подружні обов`язки, спільного господарства не ведуть. Позивач та відповідач не одноразово протягом останнього часу намагалися говорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося. В результаті цих розмов позивач прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти здорове бачення про сім`ю їхнім синам. З підстав наведених вище, збереження сім`ї між сторонами є неможливим. Примирення сторін також не можливе. Зазначає, що діти народжені в шлюбі залишилися проживати з позивачем – їх матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Мати належним чином виконує батьківські обов`язки, забезпечує належний догляд за дітьми, бере активну участь у їх вихованні, створює необхідні умови для їх фізичного, психологічного та соціального розвитку, а також забезпечує своєчасне медичне обслуговування у разі потреби. Відповідач по справі участі у вихованні та утриманні спільних дітей не бере, аліменти у добровільному порядку не сплачує. При цьому працездатний, інший дітей не має. З урахуванням віку дітей, їх фізичного та соціального розвитку, забезпечення належного рівня їх життя потребує значних та постійних матеріальних витрат, зокрема на харчування, одяг, навчання, медичне обслуговування, розвиток та інші повсякденні потреби. Основний тягар таких витрат несе мати, яка самостійно забезпечує дітей усім необхідним, що свідчить про необхідність належної участі відповідача в їх утриманні. На підставі наведеного просить шлюб зареєстрований між сторонами розірвати та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання синів у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою суду від 15 травня 2026 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, згідно поданої заяви просять суд розглядати справу без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять їх задовільнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю, проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у заявленому розмірі не заперечує. 
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
19 жовтня 2019 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 2196, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.
У шлюбі сторони мають двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).
В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. 
Згідно ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 
У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.
Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. 
З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.
Крім того, малолітні діти проживають з позивачкою, що стверджується витягом з реєстру територіальної громади №2026/007233824 від 05.05.2026, з якого вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , витягом з реєстру територіальної громади №2026/007233825 від 05.05.2026, з якого вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та витягом з реєстру територіальної громади №2026/007233788 від 05.05.2026, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Між сторонами відсутня домовленість про утримання дітей та сплату аліментів, що стало підставою для звернення позивачки до суду.
Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними.
Відповідно до роз`яснень, наданих у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. 
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. 
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 і ч.3 181 СК України. 
Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до вимог статті 182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Встановлено, що відповідач є молодою особою працездатного віку, обставин незадовільного стану здоров`я останнього судом не встановлено відтак, відповідач має можливість працювати та матеріально утримувати своїх дітей.
Враховуючи вищенаведене, те, що діти проживають з матір`ю, а відповідач не виконує обов`язки по їх утриманню, приймаючи до уваги інтереси дітей та забезпечення їх гармонійного розвитку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дітей аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення старшою дитиною повноліття.
Суд вважає, що визначений розмір аліментів в достатній мірі забезпечить потреби та нормальні умови життя дітей враховуючи їх вік.
Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач до початку судового розгляду подав заяву про визнання позову, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь держави 50% судового збору в сумі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст.12,76-81,141,263-265,274,279 ЦПК України, п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 24,56,104,105, 112,80,141,180-183 ,184,191 СК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити. 
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований 19 жовтня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 2196. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 08.05.2026, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5  в користь держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору.
В силу ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя:	  	Р.  О.  Содомора