ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 906/83/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О., Мамалуя О. О. 

розглянув у порядку письмового провадження заяву  ОСОБА_1 
щодо вирішення питання про стягнення понесених судових витрат 

з розгляду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані"
на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2026 
(суддя Машевська О. П.)
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026
(головуючий - Петухов М. Г., судді Гудак А. В., Олексюк Г. Є.)

у справі за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані"
про зобов`язання надати документи.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" (далі - відповідач, Товариство, скаржник), в якому (з урахуванням заяви позивача про закриття провадження в частині позовних вимог) просив зобов`язати Товариство засобами поштового зв`язку направити позивачу належним чином засвідчені копії :
- документів бухгалтерського обліку Товариства за період з 23.03.2023 по 01.12.2024;
- кадрових документів, зокрема, штатні розписи, накази про прийняття на роботу і про звільнення з роботи, про відрядження, платіжні та розрахункові відомості заробітної плати Товариства, за період з 23.03.2023 по 01.12.2024, з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних";
- всіх платіжних документів Товариства, зокрема, платіжні доручення, платіжні інструкції, меморіальні ордери, будь-які інші платіжні документи, за період з 23.03.2023 по 01.12.2024;
- договорів, додаткових угод, додатків до договорів, специфікацій, актів про надання послуг/виконання робіт, видаткових накладних, складених за період з 23.03.2023 по 01.12.2024.

08.01.2026 Господарський суд Житомирської області ухвалив рішення, яким позов задовольнив частково; зобов`язав Товариство після набрання рішенням суду законної сили направити засобами поштового зв`язку позивачу належним чином засвідчені копії:
- документів бухгалтерського обліку Товариства включаючи, але не обмежуючись, прибуткових та/або видаткових касових ордерів, платіжних інструкцій, актів про надання послуг/виконання робіт, видаткових накладних за період з 23.03.2023 по 01.12.2024;
- договорів, додаткових угод, додатків до договорів, специфікацій до таких договорів за період з 23.03.2023 по 01.12.2024.

Також Суд відстрочив виконання рішення суду на строк до двох місяців з дати набрання ним законної сили; стягнув з Товариства на користь ОСОБА_1 3 028,00 грн судового збору; в іншій частині позовних вимог - відмовив.

24.03.2026 Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції залишив без змін; стягнув з Товариства на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

14.04.2026 Товариство подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило судові рішення попередніх інстанцій скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

26.05.2026 Верховний Суд ухвалив постанову, якою касаційне провадження у цій справі з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, закрив; касаційну скаргу Товариства в частині оскарження судових рішень з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, залишив без задоволення; рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2026 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у цій справі залишив без змін.

26.05.2026 ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву, в якій просить вирішити питання щодо стягнення з Товариства на його користь судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, понесених у цій справі.
26.05.2026 Товариство також подало до Верховного Суду клопотання, в якому просить зменшити розмір стягнення з Товариства на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правову допомогу.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення у тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (частина четверта цієї ж статті).

27.05.2026 Верховний Суд постановив ухвалу, у якій повідомив учасників справи, що питання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді касаційної інстанції у цій справі, відбудеться у порядку письмового провадження без їх повідомлення.
Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ять та шість статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ять та шість статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шість, сім та дев`ять статті 129 цього Кодексу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ять - сім та дев`ять статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 ГПК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн позивачем до клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу додано копії: 
- копію договору про надання правничої допомоги № 16/25 від 18.06.2025, улкденого між позивачем (клієнтом) та Адвокатським бюро "Максима Бугайчука" (далі - Бюро);
- копію додатку № 10 від 01.05.2026 до договору № 16/25 від 18.06.2025 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до пункту 1 якого сторони домовилися, що гонорар Бюро за надання правової допомоги у Верховному Суду у справі № 906/83/25 є фіксованим і складає 25 000 грн;
- копію акта надання послуг № 14 від 20.05.2026; 
- копію рахунку на оплату № 34 від 20.05.2026; 
- копію квитанції № № -3050454108 від 25.05.2026.
Отже, позивачем, згідно з вимогами статті 74 ГПК України, було надано докази в обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу.
Водночас відповідачем подано клопотання, в якому просить зменшити розмір стягнення з Товариства на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правову допомогу.
Дане клопотання мотивовано тим, що:
- розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн є занадто завищеним та неспівмірним; 
-дана справа не є складною, оскільки судова практика з корпоративних спорів є усталеною; 
- правова позиція позивача і виклад відповідних аргументів не являються такими, що потребували для адвоката значного часу для їх підготовки; 
- інтереси ОСОБА_1 у всіх інших судових справах представляє адвокат Бугайчук М. В., що значно зменшує (мінімізує) час для підготовки до справи, складання процесуальних документів; 
- законодавство та судова практика, застосовані адвокатом до спірних правовідносин, є сталими та не потребували значного часу для його вивчення та застосування; не потребували такого (великого) часу на його підготовку, не потребули значних юридично-розумових зусиль; 
- додаткові обставини чи нові докази в процесі розгляду справи не вивчались; 
- доказів додаткового комплексного та всебічного вивчення юридичної природи спірних правовідносин адвокатом Бугайчуком М. В. не надано та з матеріалів справи не вбачається, відповідно, підготовка всіх наданих суду документів по суті справи об`єктивно не потребувала значних затрат часу, вивчення судової практики та здійснення значних висновків.
При розгляді заяви ОСОБА_1 колегія суддів враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
У постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 910/2990/24 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 у справі № 910/19865/21 зазначено, що Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Суд також враховує, що правова позиція ОСОБА_1 була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а Бюро надавало правову допомогу позивачу в усіх інстанціях, тому, відповідно представники позивача були обізнані у справі з усіма деталями, які з неї випливають. Отже, підготовка цієї справи до розгляду в суді касаційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної роботи.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що представник позивача у суді касаційної інстанції приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що, відповідно, не потребувало витрат на транспорт, часу на доїзд до приміщення суду і очікування тощо (див. постанову Верховного Суду від 28.01.2025 у справі № 910/173/23, додаткові постанови Верховного Суду від 05.11.2024 у справі № 27/55(914/536/23), від 26.11.2024 у справі № 922/1792/24, 13.03.2025 у справі № 910/11564/23, від 22.04.2025 у справі № 916/407/24).
Враховуючи наведене, дослідивши заяву ОСОБА_1 щодо вирішення питання про стягнення понесених судових витрат, а також надані заявником документи, беручи до уваги клопотання Товариства про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, Суд дійшов висновку про стягнення з Товариства на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

УХВАЛИВ :

1. Заяву ОСОБА_1 щодо вирішення питання про стягнення понесених судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані" (10024, м. Житомир, вул. Івана Сльоти, 49Д; ідентифікаційний код 37711948) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 10 000 грн (десять тисяч гривень) 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи № 906/83/25.

3. В іншій частині у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо вирішення питання про стягнення понесених судових витрат відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

О. Мамалуй