Справа № 752/26978/24 
Провадження №: 2/752/925/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи позов Національного Комплексу «Експоцентр України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
В С Т А Н О В И В :

Національний Комплекс «Експоцентр України» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 83 878, 51 грн, з яких: 57 012, 54 грн - сума основного боргу; 5 004, 23 грн - три проценти річних; 21 861, 74 грн - інфляційні втрати, а також стягнути судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на балансі та в оперативному управлінні позивача знаходиться будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з витягом з Державного реєстру від 06.01.2017 № 77833653 та Реєстрі житлових будинків, що використовується під гуртожитки в Голосіївському районі м. Києва згідно з розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 914 від 17.11.2009. 25.02.2020 між ОСОБА_1 та Національним Комплексом «Експоцентр України» укладено Договір найму жилого приміщення в гуртожитку АДРЕСА_2 . Пункто 3.8 Договору передбачено, що Наймач зобов`язується вносити щомісяця до 10 числа наступного за звітним періодом місяцем плату за проживання в гуртожитку. Однак, ОСОБА_1 здійснювала часткову оплату за отримані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 57 012, 54 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2024 для розгляду цивільної справи № 752/26978/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позовні вимоги Національного комплексу «Експоцентр України» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Щодо суті спору відповідачка вказала, що позивач просить стягнути заборгованість за період з грудня 2020 року по грудень 2022 року у сумі 57 012, 54 грн, а також 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до статті 625 ЦК України за період до вересня 2024 року. Водночас вона послалася на дію воєнного стану та постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022, якою на період воєнного стану заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань і процентів річних за заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг. Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період дії такої заборони є неправомірним. Крім того, відповідачка зазначила, що питання застосування наказу НК «Експоцентр України» № 220 від 26.11.2019 вже було предметом розгляду у попередній цивільній справі, за результатами якої суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні вимог про стягнення заборгованості, у тому числі за грудень 2020 року. Також у тих судових рішеннях було встановлено площу, з якої мають здійснюватися нарахування комунальних послуг. Відповідач наголосила, що відповідно до договору найму жилого приміщення в гуртожитку від 25.02.2020 року вона користується кімнатою площею 19 кв. м, тоді як позивач здійснює розрахунок плати, виходячи з площі 26,82 кв. м. При цьому належних доказів того, що відповідач повинна сплачувати за більшу площу, позивачем до матеріалів справи не надано. Також у відзиві зазначено, що сторонами не доведено належним чином погодження розміру тарифу у 86, 65 грн за 1 кв. м, а відсутність погодженого сторонами розміру плати виключає підстави для задоволення позову в заявленому обсязі. Окремо відповідач підкреслила, що здійснювала оплату за надані комунальні послуги в межах фактично займаної площі (19 кв. м) упродовж усього спірного періоду, а тому вважає відсутніми правові підстави для стягнення з неї заявленої заборгованості.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що доводи відповідача є необґрунтованими та не спростовують заявлених позовних вимог. Насамперед позивач звернув увагу, що у попередній справі № 752/1254/21 предметом розгляду було стягнення заборгованості за період з 31 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року, що прямо відображено у постанові Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року. Відтак твердження відповідача про те, що у межах тієї справи розглядалося питання заборгованості, у тому числі за грудень 2020 року, не відповідає дійсності, а отже спірний період у цій справі не є тотожним раніше розглянутому. Також позивач обґрунтовує правову природу нарахувань, посилаючись на статтю 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої до житлової послуги належить послуга з управління багатоквартирним будинком, що включає забезпечення утримання спільного майна, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна, поточний ремонт тощо. Крім того, позивач послався на наказ Міністерства регіонального розвитку № 190 від 27.07.2018, яким визначено перелік витрат, що включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Щодо розміру площі, з якої здійснювались нарахування, позивач зазначив, що при розрахунку застосовано площу 26,82 кв.м., яка складається з 19 кв.м. житлової площі кімнати та частки нежитлових приміщень загального користування, розподіленої пропорційно. Для цього використано коефіцієнт розподілу, визначений як відношення площі нежитлових приміщень (128,4 кв.м.) до площі житлових кімнат (311,9 кв.м.), що становить 0,4117. Відповідно до цього коефіцієнта до житлової площі кімнати № 21 було додано 7,82 кв.м. розподіленої площі загального користування. Позивач підкреслив, що гуртожиток є коридорного типу, кімната відповідача не обладнана індивідуальними санітарними та кухонними вузлами, а тому відповідач користується місцями загального користування (коридором, кухнею, душовою, вбиральнею тощо), що обґрунтовує включення частки таких площ до розрахунку плати. З огляду на це доводи відповідача про завищення площі нарахувань є безпідставними.
Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до вимог ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Судом установлено, що розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації №914 від 17 листопада 2019 року будинок АДРЕСА_1 включено до Реєстру житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Голосіївському районі м. Києва.
З даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №77833653 від 06 січня 2017 року встановлено, що 30 грудня 2016 року за Національним комплексом «Експоцентр України» зареєстровано право оперативного управління об?єктом нерухомого майна - гуртожитком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 отримала ордер №26 на кімнату АДРЕСА_1 , на підставі наказу НК «Експоцентр України» від 02 серпня 2017 року.
25 лютого 2020 року між НК «Експоцентр України» та ОСОБА_1 укладено договір найму жилого приміщення в гуртожитку, відповідно до умов п. 1 якого наймодавець надає наймачеві та членам його сім?ї у користування жиле приміщення - кімнату АДРЕСА_1 .
Пунктом 3.8 договору передбачено, що наймач зобов?язується вносити щомісяця до 10 числа наступного за звітним періодом (місяцем) плату за проживання у гуртожитку.
У період з 31 грудня 2020 року по 31 грудня 2022 року НК «Експоцентр України» виставлялись ОСОБА_1 рахунки на оплату, які включали плату за наступні послуги: послуги з утримання приміщення та прибудинкової території; відшкодування вартості витрат по електроенергії; відшкодування вартості водопостачання та водовідведення; відшкодування вартості витрат по електроенергії; відшкодування вартості витрат по вивозу сміття.
20 вересня 2024 року НК «Експоцентр України» направлено вимогу ОСОБА_1 щодо необхідності оплати проживання у гуртожитку.
У зв?язку із невиконанням взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором найму житлового приміщення у гуртожитку від 25 лютого 2020 року, у відповідача за період з 31 грудня 2020 року по 31 грудня 2022 року утворилась заборгованість зі сплати за проживання у гуртожитку у розмірі 57 012, 54 грн.
Відповідно до ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.
Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки.
Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.
Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Згідно зі ст. 129 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.
Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідач у справі - ОСОБА_1 , 02 серпня 2017 року на підставі наказу НК «Експоцентр України» отримала ордер №16 на кімнату АДРЕСА_1 на сім`ю з двох осіб: на себе і чоловіка ОСОБА_2 .
В кімнаті №21, площа якої 19 кв.м., мешкають та зареєстровані ОСОБА_1 зі своїм чоловіком.
На час вселення відповідачки у гуртожиток діяв Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який на час виникнення спірних правовідносин втратив чинність у зв`язку з прийняттям 09 листопада 2017 року, нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги.
Позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості за період з 31 грудня 2020 року по 31 грудня 2022 року, відтак суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню нормативні акти, які регулюють відносини щодо надання та оплати житлово-комунальних послуг та були чинними у зазначений період.
Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 праву споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством та обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом передбачено також п. 4, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572.
Відповідно до п. 11 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 №498 наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 9 Положення про користування гуртожитком НК «Експоцентр України» за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський, 101, затвердженому наказом №198 від 20.12.2018, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.
Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.
26.06.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження примірного положення про користування гуртожитками» від 20.06.2018 №498, прийнята відповідно до ст. 131 ЖК УРСР.
Відповідно до п. 3 Примірного положення, жила площа в гуртожитках надається: у вигляді окремого жилого приміщення для відособленого користування однієї особи чи сім`ї; у вигляді ліжко-місця для проживання одиноких осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах.
Розмір жилої площі, що надається в гуртожитку, не може бути менше ніж 6 кв. метрів на одну особу.
Згідно з п. 11 Примірного положення, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, серед іншого, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.
За п. 15 Примірного положення, особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.
Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).
Виходячи з вище наведеного, законодавством передбачено, що плата за користування гуртожитком встановлюється на договірних засадах між власником та наймачем.
За обставинами даної справи, з матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно користується гуртожитком.
Отже, відповідач зобов`язана сплачувати кошти за користування гуртожитком.
Відповідно до наказу НК «Експоцентр України» №198 від 20.12.2018, з 10.01.2019 затверджено та введено в дію тариф з управління будинком гуртожитку у розмірі 27, 18 грн за 1 кв.м. жилої площі з урахуванням площі місць загального користування.
Також наказом НК «Експоцентр України» №220 від 26 листопада 2019 року затверджено та введено в дію з 01 січня 2020 року розрахунковий тариф з управління будинком гуртожитку в розмірі 86,65 грн. за 1 кв.м. жилої площі з урахуванням площі місць загального користування за місяць.
Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять підтверджень про обізнаність відповідача з положеннями вказаного наказу.
При цьому, внесення змін до розміру плати за користування гуртожитком можливе виключно за взаємною згодою сторін або у випадках, прямо передбачених договором чи законом. Матеріали справи не містять доказів укладення додаткових угод до договору найму або погодження відповідачем зміни тарифу.
В справі відсутні й інші матеріали, які б підтверджували узгодження сторонами плати за проживання в гуртожитку саме в розмірі 86,65 грн за 1 кв.м., на який посилається позивач.
Отже, за відсутності даних з чого складається сума нарахованої позивачем заборгованості, за якими тарифами проведений розрахунок розміру плати за гуртожиток, а також за відсутності погодженого сторонами розміру такої плати відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією КЦС ВС в постанові від 19 вересня 2019 року (справа №404/5262/16), в постанові від 05 вересня 2019 року (справа №404/5255/16).
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що відповідач щомісяця сплачувала кошти за проживання в гуртожитку, а тому відсутні підстави вважати, те, що відповідач не виконувала свій обов`язок наймача житлового приміщення.
Будь-яких інших розрахунків заборгованості з використанням встановлених тарифів позивач до суду не надавав.
Договори щодо надання послуг з управління будинком, утримання будинку та прибудинкової території позивачем, також, до суду не надавались.
Також, позивачем не надано належних доказів про те, що відповідачка повинна сплачувати кошти за надання послуг з управління будинком гуртожитку площею в розмірі 26,82 кв.м., тоді як вона користується площею у розмірі 19 кв.м.
Саме по собі посилання на внутрішній наказ підприємства не може створювати для відповідача додаткові фінансові зобов`язання поза межами умов укладеного договору.
Оскільки позивачем належними та переконливими доказами не доведено необхідність стягнення з відповідачки вартості послуг у сумі, зазначеній у розрахунку, при оплаті відповідачем послуг з управління гуртожитком за проживання нею в кімнаті, площа якої становить 19 кв.м., суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.
За ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч.ч. 3-5 цієї статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, з урахуванням установлених судом обставин та досліджених доказів, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами ані погодженого сторонами розміру плати за проживання у гуртожитку та порядку її визначення, ані правомірності застосування тарифу 86,65 грн за 1 кв. м та розрахунку з урахуванням площі 26,82 кв. м, а також не надано зрозумілого й перевірного розрахунку заявленої до стягнення заборгованості. 
За таких обставин, з огляду на вимоги статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України щодо змагальності сторін та обов`язку доказування, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову Національного комплексу «Експоцентр України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Національного Комплексу «Експоцентр України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Ухвала набирає законної сили згідно статті 261 Цивільного процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду за правилами, встановленими статтями 353-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя          А.О. Митрофанова