Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 538/2316/25
Номер провадження 2-а/538/6/26

30 квітня 2026 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Бондарь В.А.,
за участю секретаря судового засідання – Горілей Л.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиці Полтавської області за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладання на нього адміністративного стягнення за ч.3 ст.201?КУпАП.
В обґрунтування свої вимог зазначив, що він перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , 03.06.2025 року йому під особистий підпис була вручена повстка №003201 про явку до на нього був складений адміністративний протокол ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15.00 годину для уточнення облікових даних. У встановлений термін він не з`явився та причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим був складений вищезазначений адміністративний протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності. З даним протоколом не згоден, оскільки він не отримував від відповідача повідомлення про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 04.06.2025 року. Також зазначає, що за місцем проживанням та реєстрації він не отримував даного листа. Тому вважає, що в його діях відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201?КУпАП.
Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надали клопотання про просив розгляд справи за їх відсутності.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення тексту повістки до його електронного кабінету, про що свідчать відомості довідки про доставку електронного листа; а також підпис уповноваженої особи відповідача на розписці про вручення повістки, підпис уповноваженої особи відповідача в розносній книзі суду також засвідчує цю обставину. Крім цього, про його належне повідомлення свідчать відомості веб-порталу судової влади України про оприлюднення судом ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. У поданому до суду відзиві на позовну заяву та додаткових пояснень висловив прохання розглядати справу за його відсутності.
Особливості повідомлення учасників справи у цій категорії справ визначено статтею 268 КАС України.
Відповідно до ч. 1 цієї статті, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.
З огляду на вказане суд вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися.
З`ясувавши обставини, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги позову, суд встановив наступне.
Згідно до вимог статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України . 
Також, згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
На підставі Указу Президента України від 24.02.2022року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-IX від 24.02.2022 року оголошується та проводиться на території України загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та діє і на даний час). 
З цією метою територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (як місцеві органи військового управління, що визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про ТЦК та СП, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 р. № 154) забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період і в воєнний час. 
Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» гр. ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що також зазначено і в позовній заяві. 
Щодо процедури оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена « Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок -560). 
ОСОБА_1 була вручена повістка 03.06.2025 року № 003201 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15:00 04.06.2025 року з метою уточнення персональних даних та проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби, про що чітко свідчить його особистий підпис у повістці, але до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений час не прибув, про причини неприбуття не повідомив, ніяких доказів підтверджуючих поважність причин не прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило. 
Згідно Постанови КМУ від 16.05.2024 № 560 п.24 у разі неприбуття у строк визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. 
Згідно вимог ч.5 ст.39-1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поважними причинами неприбуття до військових частин або на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих повістках (повідомленнях), визнаються підтверджені відповідними документами : 
1) перешкода стихійні лиха, хвороба або інші обставини ,що позбавили можливості особисто прибути у зазначені частину, пункт. 
2) смерть близького родича (чоловіка, дружини, сина ,дочки, батька, матері, діда, баби або рідного (повнорідного, неповнорідного брата чи сестри ) або близького родича подружжя. 
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 08.09.2022 року у справі №300/1263/22 наголошено, що повістка є лише засобом оповіщення військовозобов`язаної особи для її прибуття на вказану дату до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, форма якої визначена додатком 11 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487 та не має обов`язкового наслідку проходження військової служби. При цьому обов`язок військовозобов`язаної особи з`явитися за викликом до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки встановлений не оскаржуваною повісткою, а Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», у ч.1 ст. 1 якого зазначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Підпунктом 1 пункту 41 (Порядку-560) визначено, що оповіщення належним підтвердженням резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки- особистий підпис про отримання повістки , відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2 ), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки. 
Згідно підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила), який є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки устроки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів. 
В абзаці 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» чітко визначено, що громадяни зобов`язані з`являтись за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти)…. для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. 
Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медогляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком осіб з інвалідністю) направляються на проходження медичного огляду. 
Так як у визначений повістці час військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився про причини не явки не повідомив, системою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» сформовано запит автоматично до Національної поліції щодо ставлення порушника військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до вимог статті 259 КУпАП. 
Відповідно Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передача даних здійснюється шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. 
Згідно ст.79, абзац 16 Постанови Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року. Районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для до ставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 , 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку, з урахуванням вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку. 
12.06.2025 ОСОБА_1 було доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складення протоколу про адміністративне правопорушення. 
12.06.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол № 242 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210?КУпАП відносно ОСОБА_1 . 
Військовозобов`язаний ОСОБА_1 особисто отримав другий примірник протоколу № 242 від 12.06.2025 року, складений уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 де зазначено час, дату та місце розгляду справи, про, що чітко свідчить його особистий підпис. 
17.06.2025 року за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210? КУпАП ,стосовно позивача, винесено начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 постанову № 242. На розгляд справи ОСОБА_1 не прибув, про причини неявки не повідомив, хоча знав час, дату та місце розгляду справи, що зазначено в протоколі з його особистим підписом. 
Тому, так як ОСОБА_1 не з`явився на розгляд справи, постанова №242 від 17.06.2025 р. винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210? КУпАП до адміністративної відповідальності була відправлена рекомендованим листом № 0601196321300 АТ «Укрпошта» на адресу місця реєстрації військовозобов`язаного, саме на ту яка і зазначена в позовній заяві та відповідно трекінгу АТ «Укрпошта» довідка ф.20 повернуто, «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Відповідно постанову № 242 по справі про адміністративне правопорушення було направлено до Лохвицького ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) для примусового виконання у порядку статті 308 Кодексу України про адміністративне правопорушення, для стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень. 
Згідно Закону України «Про внесення змін до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. 
В позовній заяві позивач повідомляє, що: «я не отримував від ІНФОРМАЦІЯ_2 повістки, в якій би було зазначено про необхідність прибуття до ТЦК та СП 04.06.2025 року». Хоча 03.06.2025 року йому було вручено особисто повістку № НОМЕР_1 про явку на 04.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 про, що чітко свідчить його особистий підпис у повістці. 
Під час складення протоколу 12.06.2025 року ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, другий примірник протоколу позивач отримав під підпис, йому роз`яснено зміст статті 63 Конституції України та зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11:00 17.06.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 каб.№1 про, що чітко зазначено в протоколі з його особистим підписом.
Так, як позивач знав, що розгляд справи відбудеться об 11:00 годині 17.06.2025 року, підтвердженням чого є його підпис у протоколі, ніяких звернень про стан розгляду справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило. (а.с.22-23).
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII), Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132? цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279?, 279-8 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З огляду на встановлені судом обставини у цій справі суд вважає безпідставними покликання позивача про те, що відповідач порушив процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно нього.
Попри наведене, суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що, виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Фундаментальне порушення, це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Відтак, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.
Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.
Отже, за принципами, що декларує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
На думку суду, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правових наслідків допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.
Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.
Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других.
Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.
Водночас під час розгляду цієї справи суд не встановив порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З урахуванням наведеного, позивач не довів та матеріалами справи не підтверджено факт відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Водночас під час розгляду цієї справи суд не встановив порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Про такі порушення позивач не повідомив суду та не надав на підтвердження цього достатніх, належних та допустимих доказів.
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Аналізуючи всі доводи позовної заяви, суд також бере до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Підсумовуючи усе викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірної постанови протиправною, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог позову про її скасування із закриттям справи як похідних позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Зважаючи на результат вирішення справи, відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст. 241-247, 250, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лохвицького
районного суду       В.А. Бондарь