Справа № 761/33850/25
Провадження № 2/761/7676/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Романишеної І.П.
за участі секретаря Решти Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідачі) про стягнення заборгованості.
В позовній заяві представник позивача просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість в загальному розмірі 98875, 49 грн., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 грн.
Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а з 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , яка під`єднана до внутрішньо будинкової системи тепло та водопостачання, а отже, є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячої води, яку постачає позивач. Разом з тим, відповідачі в повному обсязі не оплачують надані позивачем послуги, внаслідок чого за ними обліковується зазначена вище сума заборгованості. Відповідачі в добровільному порядку заборгованість не сплачують, тому позивач звернувся до суду на захист порушеного права.
Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2025 року матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16.10.2025 року позов задоволено у повному обсязі.
Ухвалою суду від 08.12.2025 року скасовано заочне рішення та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
12.12.2025 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивач не надав доказів існування належним чином укладеного та підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт надання послуг ЖКХ та опалення безпосередньо ОСОБА_2 у заявлених обсягах. Зокрема, у матеріалах справи відсутні: Акти встановлення будинкових лічильників, які б підтверджували їх належний облік. Акти зняття показників лічильників, які б були підписані представниками як Позивача, так і споживача послуг. Чіткі формули розрахунків, застосовані для нарахування плати за послуги, а також їх економічне та нормативне обґрунтування. Підтверджуючі документи до нарахованих послуг, що свідчили б про їх надання в повному обсязі та належній якості. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували належне надсилання рахунків Відповідачу та їх отримання Відповідачем
ОСОБА_2 проживає за іншою адресою. Заборгованість, яка виникла за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення подана з порушенням строків позовної давності, а тому не підлягає задоволенню.
31.12.2025 року від відповідача1 надійшла заява, відповідно до якої зазначив, що визнає суму заборгованості у сумі 62 343, 07 грн., однак щодо іншої вважає, що заборгованість, яка виникла за період до 01.05.2018 року строк позовної давності сплив. Нарахування штрафних санкцій є незаконними з урахування Постанови КМУ №206.
Ухвалою суду від 24.02.2026 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 , в якості співвідповідача.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце повідомлялися у встановленом законом порядку.
Від представника позивача та представника відповідача2 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосування до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом.
Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води( послуги з ЦО/ЦПГВ); з 01.11.2021 у зв`язку із зміною законодавства, Позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).
На виконання вимог законодавства, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені:
- договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від № 34 (5085) (надалі - Договір);
- щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09.11.2017, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/ оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.
Квартира АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло та водопостачання, про що свідчать надані позивачем докази.
Згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно наданих представником позивача документів, за адресою: АДРЕСА_2 значиться відкритим особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідачі від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 від послуг з ТЕ/ПГВ, у встановленому чинним законодавством порядку, не відмовлялись (не відключалися).
Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, між позивачем та відповідачами підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 послуг з ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачам платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідачі споживають надані послуги та зобов`язані оплатити їх вартість.
Позивач, на підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Новий Кредитор), прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн. за вказаною вище адресою.
Згідно п. 3.4.2 Договору цесії Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей.
Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Правовідносини у сфері наданих послуг з ЦО/ЦПГВ регулювалися Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІУ та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила 630).
Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-УІП, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 11.12.2019№ 1182) та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830).
Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених (далі - Правила) споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» (далі - Закон) передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Щодо посилання сторони відповідача про відсутність укладеного договору, суд зазначає, що станом на дату подання позовної заяви письмовий договір між позивачем та відповідачами не укладений.
Однак, відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.
Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.11.2024 року у справі №463/6799/18.
Розрахунки з відповідачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими Постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими відповідними Розпорядженнями КМДА, за кожну відпущену Гігакалорію.
Отже, за період постачання позивачем теплової енергії у гарячій воді при оформленні щомісячно рахунку-фактури останнім застосовувався діючий тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом до Договору.
Позивачем належним чином здійснювалось постачання теплової енергії та гарячої води до приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується корінцями нарядів, які наявні в матеріалах справи.
Посилаючись на необгрунтованість та непрозорість алгоритму нарахування, недоведеність факту надання послуг, а також коректності нарахувань, у зробленому позивачем розрахунку, відповідачкою на його спростування контр-розрахунку не надано, які і не надано доказів оплати спожитих послуг. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази звернення до КП «Київтеплоенерго» з вимогами про перерахунок заборгованості, її коригування, запитами щодо обсягів споживання та методики нарахування щомісячної плати за надання послуг.
Водночас, надані позивачем докази в обґрунтування позовних вимог є належними та достатніми, надають змогу суду встановити порядок нарахування заборгованості.
Доказів неотримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачами до суду також не надано.
Посилання сторони відповідача, що ОСОБА_2 проживає за іншою адресою, суд не приймає, оскільки відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положень Житлового кодексу України, солідарний обов`язок з оплати комунальних послуг покладається на всіх дієздатних осіб, які зареєстровані в житловому приміщенні. Сама по собі офіційна реєстрація місця проживання особи створює правовий зв`язок між споживачем та житлом, а також обов`язок брати участь в утриманні цього майна. Тимчасова відсутність зареєстрованого мешканця не звільняє його від оплати послуг, нарахування яких здійснюється за відсутності приладів обліку на об`єкт загалом або які стосуються загальнобудинкових потреб, зокрема постачання теплової енергії, що забезпечує підтримку конструктивної цілісності всього багатоквартирного будинку (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 754/2214/17-ц). Чинне законодавство надає споживачу право на перерахунок плати у разі його тривалої відсутності за умови подання виконавцю відповідної заяви та підтверджуючих документів. Проте матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 зверталася до КП «Київтеплоенерго» із заявою про перерахунок чи повідомляла постачальника про те, що вона не проживає за адресою АДРЕСА_2 до моменту звернення позивача з позовом до суду. Посилання на те, що останній на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_4 також не спростовує факт її офіційної реєстрації у спірній квартирі та існування солідарної відповідальності перед позивачем.
Відповідно до ст. ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Доводи відповідача1 про відсутність правових підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних також є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 30.10.2013 № 6-59цс13, від 16.12.2015 № 6-2023цс15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17).
Разом із тим, суд враховує положення Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року.
У період з 24.02.2022 по 29.12.2023 на території м. Києва діяла заборона на нарахування та стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені.
Після внесення змін Постановою КМУ № 1405 від 29.12.2023 така заборона поширюється лише на території активних або можливих бойових дій.
Місто Київ не віднесене до такого переліку.
Як вбачається з розрахунків, позивач нараховує 3 % річних, інфляційних втрат та пені за період починаючи з 01.01.2024 року.
Отже, нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені за період після 30.12.2023 є правомірним.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На момент розгляду справи відповідачі не сплатили зазначену суму заборгованості. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості суду надано не було.
Проте, звертаючись до суду з даним позовом, позивач серед іншого, просив стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення.
З матеріалів справи, вбачається, що позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», прийняв право вимоги до відповідачів щодо заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 22 680,02 грн.
Стороною позивача надано суду додаток № 1 до даного договору, в яких зазначено перелік споживача право вимоги щодо заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення яких відступлено позивачу.
Водночас, жодних доказів наявності такої заборгованості, часу та підстав її виникнення, які повинні бути складені попереднім надавачем послуг - ПАТ «Київенерго» матеріали справи не містять, окрім розрахунку складеного позивачем який таких послуг на той час не надавав.
Суд не приймає до уваги вказані розрахунки заборгованості з постачання теплової енергії в період до 01 травня 2018 року, які зроблено та подано позивачем, оскільки такі розрахунок по суті є лише твердженням позивача, яке не створює для суду обов`язок вважати обставини, зазначені в такому твердженні доведеними.
(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що розрахунки боргу за надані послуги з постачання теплової енергії за період до 01 травня 2018 року, не може бути зроблено особою, яка ці послуги не надавала, а відтак є не належним доказом та не може прийматись до уваги.
Разом з тим будь-якого розрахунку заборгованості за вказані послуги, зробленого особою, яка їх надавала в зазначений період, а саме ПАТ «Київенерго», позивач суду не надав.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року на загальну суму - 27 565,55 грн (22 680,02 + 3923,64 + 961,89) є не доведеними та задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що судом відмовлено в частині стягнення заборгованості до 01.05.2018 року, а з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з 01.05.2018 року по 30.06.2025 року, тобто в межах позовної давності, суд не вбачає підстав для її застосування.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково, а саме підлягає стягненню з відповідачів солідарно заборгованість у загальному розмірі 71 309, 94 грн.
В порядку ст. 141 ЦПК України суд вважає на необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений останнім судовий збір за звернення до суду з даним позовом пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 2 183,82 грн., тобто по 727,94 грн. з кожного.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-267, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 71 309,94 грн.
В решті вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір в розмірі 727,94 грн. з кожного.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити сторін:
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»: м. Київ, вул. І.Франка, буд.5, ЄДРПОУ 40538421.
ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .
ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ;
Повний текст рішення складено 02.06.2026 року.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА