Справа № 159/9479/25
Провадження № 2/159/869/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Денисюк Т.В., 
за участю секретаря судового засідання - Пустової А.Ф.,
представника відповідача - Кохан-Гнатюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договорами позики,

у с т а н о в и в :

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі – ТОВ «Факторинг Партнерс») через систему «Електронний суд» звернулося з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики №3471305478-33834 від 08.01.2021, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» (далі – ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс») в розмірі 18 068,00 грн та за договором позики №555137101807 від 28.12.2020 укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська Торгово-Інвестиційна компанія» (далі – ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна компанія») в розмірі 4392,20 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.01.2021 ОСОБА_1 скористався послугами  ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», на сайті товариства заповнив заявку на отримання кредиту, та уклав у формі електронного документа з використанням електронного підпису договір позики №3471305478-33834 на суму 2000 гривень, шляхом безготівкового переказу на вказану у заявці банківську карту, строком на 14 днів до 22.01.2021, під 1,95% в день. 
03.06.2021 ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відповідно до договору №03-06/21 відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал». В подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору №10-01/2023 від 10.01.2023 відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр», яке в свою чергу згідно з договором №28-08/25 від 28.08.2025 відступило право вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс». На час останнього відступлення права вимоги загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №3471305478-33834 від 08.01.2021 становила 18 068,00 грн, з низ: 2000 грн основного боргу та 16 068,00 грн проценти за користування кредитом. Позивач додаткових нарахувань не проводив.
Крім того, 28.12.2020 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 на підставі Заявки відповідача, поданій в електронній формі, в особистому кабінеті позичальника був укладений договір №555137101807, за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 3000 грн на строк 20 днів під 365 % річних. 
18.12.2023 ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна компанія» відступило право вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» із облікованою заборгованістю за договором №555137101807 від 28.12.2020 в розмірі 4392,20 грн, з них: 3000 грн основного боргу та 1392,20 грн проценти за користування кредитом. Позивач додаткових нарахувань не проводив. 
У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за двома зазначеними договорами позики, ТОВ «Факторинг Партнерс» просило стягнути з ОСОБА_1 загальну заборгованість в розмірі 22 460,20 грн, а також2422,40 грн судового збору і 13 000 грн витрат на правничу допомогу.
02.01.2026 суд відкрив провадження у справі, на підставі ч.1 ст. 274 ЦІК України визначив розглядати справу за правилами прощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання, встановив сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Представник позивача Сердійчук Я. в судове засідання не з`явився, у письмовій заяві від 28.04.2026 просив проводити розгляд у його відсутності. 
Відповідач ОСОБА_1 правом подати відзив на позов не скористався.
Відповідача в суді представляла адвокатка Кохан-Гнатюк Н.В., яка заявила клопотання про роз`єднання позовних вимог щодо різних договір, мотивуючи тим, що попри збіг сторін правовідносин, позовні вимоги ґрунтуються на не пов`язаних між собою договорах, що значно ускладнює розгляд справи.
Суд, протокольною ухвалою від 28.04.2026 відмовив у задоволенні клопотання, оскільки відповідно до приписів ст.188 ЦПК України в одному провадженні можуть бути розглянути кілька вимог одного позивача до одного й того самого відповідача, за змістом позовної заяви вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань. Позовні вимоги не належать до виключної підсудності, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а їх окремий розгляд, з огляду на заявлений розмір заборгованості, не сприятиме виконанню завдань цивільного судочинства щодо розгляду справи в розумні строку, крім того може мати більш обтяжливі для відповідача наслідки у виді сплати судового збору та витрат на правничу допомогу у разі задоволення позову. 
В судовому засіданні 28.04.2026 представник відповідача ОСОБА_2 позов визначала частково, підтвердила факт укладення відповідачем спірних договорів та отримання від первісних кредиторів коштів в розмірі 2000 грн та 3000 грн. Повідомила про невиконання відповідачем зобов`язань і про відсутність будь яких платежів на повернення заборгованості, однак заперечила правомірність нарахуванням процентів за користування кредитами поза межами обумовлених договорами строків. Просила здійснити перерахунок заборгованості та зменшити заявлені позивачем витрати на правничу допомогу, які вважає необґрунтовано завищеними.
Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд перейшов до стадії ухвалення рішення. 
Датою проголошення рішення є 01.05.2026.
Позов належить задовольнити частково з таких мотивів.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України).
В силу статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, в електронній формі, він вважається укладеним у письмовій формі. 
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію» ( далі – Закону).
Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Обидва договори позики, про які йдеться у справі, за формою відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію» і підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. 
У постанові від 07.04.2021у справі №623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Так, договір позики №3471305478-33834 від 08.01.2021 з ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» підписаний відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора M9H3DMAW (а.с.12), договір позики №555137101807 від 28.12.2020 з ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна компанія» підписаний ідентифікатором 0649 (а.с.32). 
Отже при укладенні цих договорів сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитування, зокрема, щодо розміру позики, порядку надання й повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів.
Відповідач, підписавши ці договори, не лише погодив їх умови, але й скористався кредитними коштами, які перераховані на вказану ним банківську карту, що підтверджено інформацією сервісу онлайн платежів iPay.ua транзакція 77140607 від 08.01.2021 на суму 2000 грн (а.с.21), квитанцією платіжної системи LiqPay від 28.12.2020 на суму 3000 грн (а.с.118).
Предметом даного позову є стягнення новим кредитором заборгованості за договорами позики.
У відповідності до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитор переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст.514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Право вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_3 за Договором №3471305478-33834 від 08.01.2021 підтверджене:
- Договором відступлення права вимоги № 03-06/21 від 03.06.2021 (а.с.33) укладеним між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» з реєстром боржників (а.с.46), до якого за порядковим номером 236 включений ОСОБА_1 
- Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с.47) укладеним між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» з реєстром боржників (а.с.66), до якого під номером 67807 включений ОСОБА_1 
- Договором №28-08/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 28.08.2025 (а.с.84) укладеним між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» з реєстром боржників (а.с.103), до якого під номером 103 включений ОСОБА_3 .
Окрім цього, на підставі договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 (а.с.67) та Реєстру боржників (а.с.83) до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики ?№555137101807 від 28.12.2020.
До позовної заяви долучені перелічені договори факторингу, відступлення прав вимоги, реєстри боржників, акти прийому-передачі реєстру боржників, платіжні доручення, які засвідчені печатками та підписами сторін. Тому позивач підтвердив право вимоги до ОСОБА_1 за вказаними договорами.
Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості первісним кредиторам, тому, враховуючи доведеність позивачем переходу до нього прав вимоги, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за обома кредитними договорами є підставними.
Перевіряючи розмір заборгованості суд враховує таке. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця.
Відповідно до частин першої – четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.
У постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( стаття 129 Конституції України, статті 12,81 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони.
З наданих суду матеріалів встановлено, що за умовами укладеного між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 договору позики №3471305478-33834 від 08.01.2021 (програма «Проста позика») кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 2000 грн (п.2.2), строком на 14 днів з 08.01.2021 до 22.01.2021 (п.2.3). Кредитні кошти надаються в безготівковій формі шляхом переказу на вказаний позичальником в реквізитах картковий рахунок (п.3.2).
За користування кредитом у строк визначений п.2.3 встановлена процентна ставка 1,95% (Додаток 1 до договору).
Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком розрахунків або достроково відповідно до порядку, визначеного цим договором, але в будь-якому випадку не пізніше дати остаточного повернення кредиту,встановленого цим договором (п.3.7).
Позичальник зобов`язаний здійснити повернення суми кредиту та нарахованих відповідно до цього договору процентів за користування кредитом одноразовим платежем в розмірі 2546 грн 22.01.2021 шляхом зарахування власних коштів на рахунок товариства (п.3.9).
За несвоєчасне повернення кредиту передбачені пеня і штраф (п.6.2. 6.3). 
Детальна інформація про умови кредитування відображена у Паспорті кредиту, з яким відповідач ознайомлений (а.с.14). 
Як вбачається з детального розрахунку заборгованості (а.с.23-31) за період з 08.01.2021 до 22.01.2021 (в межах 14 днів строку кредиту) первісним кредитором ТОВ ?«ФК «Інкасо Фінанс» нараховані проценти за ставкою 1,95% в день.
Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ ?«ФК «Інкасо Фінанс» склав 2546,00 грн, з яких 2000,00 грн основного боргу, 546,00 грн проценти.
03.06.2021 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №03-06/21. ТОВ «Вердикт Капітал» продовжив нарахування процентів за користування кредитом за ставкою 1,95% в день. За період з 22.01.2021 до 02.06.2021 (132 дня) нарахувавши 5694 грн, за період з 03.06.2021 до 23.02.2022 (266 днів).
Станом на 23.02.2022 за відповідачем значилась заборгованість на загальну суму 18 068,00 грн, з них 2000,00 грн тіло кредиту, 16068,00 грн проценти.
Будь-яких платежів на повернення кредиту фактору відповідач більше не вносив.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023.
Після набуття права вимоги ТОВ «Коллект Центр» додаткових нарахувань не проводило.
Відповідач платежів на повернення кредиту фактору не вносив.
28.08.2025 ТОВ «Коллект Центр» відступив право вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс». Позивач додаткових нарахувань не проводив. 
Щодо основної суми боргу за цим договором, то позивач довів суду використання та неповернення відповідачем кредитних коштів (тіла кредиту) в розмірі 2000,00 гривень. Відповідач розмір заборгованості за тілом кредиту не спростував.
Щодо нарахування процентів, то за умовами Договору №3471305478-33834 від 08.01.2021 кредит наданий на 14 днів до 22.01.2021. Доказів продовження строку кредитування за ініціативою позичальника суду не надано. Автопролонгація договором не передбачена. Відтак нарахування процентів після 22.01.2021 не відповідає вимогам законодавства.
Тому суд задовольняє вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами в межах строку кредитування 14 днів з 08.01.2021 до 22.01.2021 на суму 546,00 грн.
Загальний розмір задоволених за цим договором вимог 2000,0+546,00=2546,00 грн.
Договором позики №555137101807 від 28.12.2020 укладеним з ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна компанія» (а.с.31) передбачено, що позика в розмірі 3000 грн надається в безготівковій формі на умовах строковості, платності, зворотності на строк 20 днів до 16.01.2021 під 365 % річних (пільгова ставка), 850 % річних (стандартна ставка). Знижена ставка підлягає застосуванню у разі дотримання позичальником умов кредитування і не допущення прострочення , в інших випадках застосовується стандартна ставка. (п.3.3 , 3.4). Невід`ємною частиною договору є Паспорт позики (а.с.77) і Графік платежів (а.с.60).
ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна компанія» у зв`язку з неповернення відповідачем основної суми боргу застосувало стандартну ставку, визначило в межах строку кредитування за 20 днів заборгованість за процентами в розмірі 1392,20 грн, загальна заборгованість відтак склала 3000+1392,20 грн=4392,20 грн.
18.12.2023 на підставі договору факторингу №18/12 ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна компанія» відступило право вимогу позивачу, останній додаткових нарахувань не проводив.
У зв`язку з правильним визначенням позивачем розміру заборгованості за цим договором та невиконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань суд визначає до стягнення заявлені 4392,20 грн.
Відтак, загальна сума задоволених позовних вимог за двома договорами складає 2546,00+4392,20= 6938,20 грн.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги суд задовольнив на 31% (22460.20х100:6938,20), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 751,00 грн (2422,40х31/100).
До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України).
Позивачем заявлено до стягнення 13000 грн витрат на правничу допомогу. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надані: договір надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 між ТОВ «Факторинг Партнерс» і адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заява на надання юридичної допомоги №1287 від 03.11.2025 у справі щодо ОСОБА_1 , витяг з акту наданих послуг №23 від 28.11.2025 з погодженим переліком послуг, а саме: усна консультація упродовж 2 годин вартість по 2000 грн, складання позовної заяви 9000 грн (3000 грн х3 години). 
Фактично послуги адвоката позивачем на час ухвалення судового рішення не оплачені. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами (ст.133, ст. 141 ЦПК України)
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.
Обсяг і розмір витрат на правничу допомогу входить в предмет доказування.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Однак для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18)
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони за критерієм співмірності із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі визначених у ст.137, 141 ЦПК України критеріїв.
Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). 
Позивачем включені до відшкодування послуги з усної консультації, які на переконання суду відносяться до робіт по складанню позовної заяви, ціна якої визначена у розмірі 9000 грн. 
Враховуючи характер спірних правовідносин, малозначність справи, розмір заявленої кредитної заборгованості, часткове задоволення позову, обсяг правничої допомоги, яка реально та фактично була необхідною для захисту інтересів позивача, заперечення відповідача проти розміру заявлених витрат, суд вважає необхідним застосувати приписи частини другої статті 141 ЦПК України та стягнути з відповідача 2790 гривень витрат на правничу допомогу (9000х31:100), що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, відповідає принципам розумності та справедливості. 
Керуючись статтями 12, 13, 19, 76-81, 137, 141, 265, 268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 1, 2, 3, 5, 6, 207, 263, 512-514, 530, 536, 626-628, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»  6938 (шість тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривень 20 копійок заборгованості, яка складається із заборгованості за договором позики №3471305478-33834 від 08.01.2021 в розмірі 2546,00 грн, з них: тіло кредиту – 2000,00 грн, відсотки – 546,00 грн; та заборгованості за договором позики №555137101807 від 28.12.2020 в розмірі 4392,20грн, з них 3000,00 грн основного боргу, 1392,20 грн проценти за користування кредитом.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 751 (сімсот п`ятдесят одну) гривню судового збору та 2790 (дві тисячі сімсот дев`яносто) гривень витрат на правничу допомогу.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», код ЄДРПОУ 42640371, адреса: м.Київ вул. Ґедройця Єжи, 6 офіс 521.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 01.05.2026.

Головуючий	Т. В. ДЕНИСЮК