ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року м. Чернівці
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Потоцький В.П., при секретарі судового засідання – Ванджурак С.М., за участю прокурорів – Романович В.С., Чевки А.Г., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу адвоката Усманова М.А., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2026 року, - 
ВСТАНОВИВ:
Постановою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працює поліцейською взводу №2 роти 2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Чернівецького району УПП в Чернівецькій області ДПП, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, і за його вчинення накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн. 
Згідно з постановою районного суду,  ОСОБА_1 , будучи суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язаного з корупцією, у відповідності до п.п. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 45 цього Закону, несвоєчасно, без поважних причин 27.08.2025 р. подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «після звільнення» за 2024 рік (при встановленому строку її подання до 01.04.2025р.), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник – адвокат Усманов М.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2026 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що районний суд розглянув справу з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки місцем вчинення правопорушення є місце подання декларації, а не колишнє місце роботи ОСОБА_1 
ЄУНСС: 714/529/26 Головуючий у І інстанції: Костишин Н.Я.
НП:33/822/273/26 Головуючий в апеляційній ін-ції: Потоцький В.П. 
Категорія: ч. 1 ст.172-6 КУпАП
Крім того, вказує на відсутність у діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, оскільки матеріали справи не підтверджують наявності у неї умислу на ухилення від подання декларації чи її несвоєчасне подання, а також не свідчать про вчинення таких дій в особистому інтересі чи інтересі третіх осіб.
Посилається і на те, що ОСОБА_1 уважала декларацію поданою, а її невідображення в реєстрі зумовлене технічним збоєм, пов`язаним з воєнним станом, повітряними тривогами та перебоями електропостачання. Також звертає увагу на особисті обставини ОСОБА_1 , зокрема, здійснення догляду за братом, який є особою з інвалідністю та перебував на лікуванні.
Водночас просить суд взяти до уваги дані, що характеризують особу ОСОБА_1 , а саме те, що вона є дисциплінованим, відповідальним та сумлінним працівником, який належним чином виконує покладені службові обов`язки. 
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурорів, які_ заперечили проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд доходить такого.
Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення, зокрема є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційним переглядом встановлено, що районний суд вказаних вимог закону не дотримався, а його висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, є передчасними.
Так, відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна, тобто умисна або необережна, дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з диспозицією ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідальність за вчинення цього правопорушення, пов`язаного з корупцією, настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується умисною формою вини, тобто особа має усвідомлювати протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачати її наслідки та бажати або свідомо допускати їх настання.
Крім того, обов`язковою ознакою, за якою неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є наявність корисливого або іншого особистого інтересу такої особи чи інтересу третіх осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУНП в Чернівецькій області № 191 о/с від 07.08.2023 ОСОБА_1 була призначена на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 4 (м. Герца) ГУНП в Чернівецькій області.
Відповідно до наказу ГУНП в Чернівецькій області № 290 о/с від 04.09.2024 ОСОБА_1 звільнена із займаної посади з 06.09.2024.
Отже, ОСОБА_1 у період проходження служби в поліції була суб`єктом декларування та після звільнення мала обов`язок подати відповідну декларацію у встановлений законом строк.
Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Особа повинна усвідомлювати протиправний характер своєї поведінки, передбачати її наслідки та бажати або свідомо допускати їх настання. Вчинення такого діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності за цією нормою.
Отже, для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, недостатньо встановити лише факт подання декларації після визначеного законом строку. Необхідним є доведення того, що вона усвідомлювала обов`язок подати саме цю декларацію у встановлений строк, розуміла протиправність її неподання та бажала або свідомо допускала несвоєчасне виконання вимог фінансового контролю.
Крім того, диспозиція ч.1 ст.172-6 КУпАП прямо пов`язує настання адміністративної відповідальності з несвоєчасним поданням декларації саме без поважних причин. Тому суд мав з`ясувати не лише факт подання декларації після встановленого строку, а й причини такого несвоєчасного подання, їх об`єктивність, поважність та вплив на можливість своєчасного виконання ОСОБА_1 обов`язку фінансового контролю.
Як вбачається з матеріалів справи, у 2024-2025 роках ОСОБА_1 фактично проживала разом із братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнім сином. У зв`язку з перебуванням батьків за кордоном вона здійснювала догляд за братом, забезпечувала необхідну допомогу, нагляд та побутові потреби, що підтверджується довідкою Тарашанської сільської ради №193 від 18.06.2026р., наданою ОСОБА_1 у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.
З медичних документів, які містяться у матеріалах справи, убачається, що ОСОБА_2 , тобто брат ОСОБА_1 , є особою з інвалідністю.
Із консультаційного висновку спеціаліста від 03.09.2024р., виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1480 та виписки №195 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що брат ОСОБА_1 мав тяжке захворювання хребта - хворобу Шейермана-Мау, юнацький кіфосколіоз ІІІ ступеня, у зв`язку з чим 12.11.2024 йому проведено хірургічне втручання, після якого він потребував тривалої реабілітації, обмеження фізичного навантаження, лікувальної фізкультури та індивідуального навчання (а.с.140-144).
Також із виписки № 195 вбачається, що у період з 27.03.2025 до 15.04.2025 ОСОБА_2 проходив лікування та реабілітаційні процедури у зв`язку з періодом видужування після хірургічного втручання, тобто в період, близький до закінчення строку подання щорічної декларації.
Наведені обставини свідчать про наявність у ОСОБА_1 об`єктивних сімейних обставин, пов`язаних із доглядом за неповнолітнім братом після складного оперативного втручання та в період його тривалої реабілітації, які свідчать про поважність причини несвоєчасного подання декларації.
Водночас районний суд належної оцінки зазначеним обставинам не надав, обмежившись формальним посиланням на факт несвоєчасного подання декларації та попередню обізнаність ОСОБА_1 з порядком декларування.
Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово виконувала обов`язок щодо подання декларацій. Так, 20.12.2023 та 29.02.2024 вона подала щорічні декларації, 29.09.2024 р. - декларацію при звільненні та виправлену декларацію, 25.05.2025р. - декларацію кандидата на посаду, а в подальшому, 27.08.2025р., - щорічну декларацію (а.с. 15-31).
Всупереч висновку суду першої інстанції, наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 загалом виконувала обов`язки фінансового контролю і не демонструвала поведінки, спрямованої на ухилення від подання декларацій чи приховування відомостей, які підлягають декларуванню. При цьому сама по собі обізнаність ОСОБА_1 з порядком декларування не може автоматично свідчити про наявність у її діях винної поведінки щодо несвоєчасного подання декларації.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 умисно не подала декларацію у встановлений законом строк, мала намір ухилитися від виконання вимог фінансового контролю або приховати відомості, які підлягали декларуванню.
Навпаки, встановлені у справі обставини свідчать, що ОСОБА_1 неодноразово подавала декларації різних типів, користувалася Єдиним державним реєстром декларацій та загалом виконувала покладені на неї обов`язки фінансового контролю. Такі дані, у сукупності з підтвердженими сімейними обставинами та необхідністю догляду за неповнолітнім братом після складного оперативного втручання, не узгоджуються з висновком про її свідоме ухилення від декларування.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 є передчасним, оскільки у справі не доведено суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та не спростовано наявність поважних причин несвоєчасного подання декларації.
Відповідно до вимог ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене, постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП слід скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст.245, 247, 251, 252, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Чернівецький апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Усманова М. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності у її діях події і складу цього адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя Чернівецького
апеляційного суду   В.П.Потоцький