ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 р. 	Справа № 520/34013/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 (головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022) по справі № 520/34013/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» 
до  Київської митниці   
про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» (далі – позивач, ТОВ «ОМЕГА//») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці (далі – відповідач), в якому просив суд (з урахуванням ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 у справі №520/33404/25 про роз`єднання позовних вимог):
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000091/2 від 15.08.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про відсутність у митного органу правових підстав для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та застосуванні другорядного (резервного) методу визначення митної вартості, оскільки позивачем до декларації митної вартості були додані усі необхідні документи, що підтверджують митну вартість товару.
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 адміністративний позов задоволено:
визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000091/2 від 15.08.2025, прийняте Київською митницею відокремленого підрозділу Державної митної служби України.
вирішено питання розподілу судових витрат шляхом стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України сплачений судовий збір у розмірі 403,73 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 833,33 грн.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що декларантом надано до контролюючого органу необхідні документи, а відповідачем, у свою чергу, не наведено обґрунтованих підстав для витребування у позивача додаткових документів та подальшого прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідачем не наведено обставин та не надано належних доказів, що ставили б під сумнів дійсність заявленої вартості товару, водночас судом таких обставин також не встановлено. Таким чином, рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000091/2 від 15.08.2025, прийняте Київською митницею Державної митної служби України, є протиправним та підлягає скасуванню..
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 у справі №520/34013/25; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на твердженнях позивача, що суперечить Конвенції та практиці Європейського Суду, до того ж вони не спростовують зауважень митниці. Митницею було зазначено чіткі розбіжності, які містилися в поданих документах, а також зазначено, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, однак суд першої інстанції не дослідив наведені розбіжності у відзиві.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених декларантом позивача, встановлено, що документи надані не в повному обсязі та містять відповідні розбіжності: декларація країни відправлення не містить дати її оформлення та відміток митних органів; зазначений в декларації країни відправлення номер коносаменту, відрізняється від номеру коносаменту, який подано декларантом разом з митною декларацією; декларантом до митного оформлення не надано лінійного коносаменту (MASTER BILL OF LADING); в розрахунку додаткових витрат в митній декларації не зазначено вартість страхування; довідка про транспортні витрати, з урахуванням пункту 44.1 Податкового кодексу України, не може бути належним, самостійним та виключно єдиним документом, що підтверджує витрати на перевезення товарів; не надано документів, які видані суб`єктами господарювання, що залучались безпосередньо до договору транспортного експедирування та передбачені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599. Таким чином, документи, що надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Крім того, скаржник зауважує, що позивач на вимогу митного органу не надав додаткові документи до митного оформлення, що з урахуванням висновків Верховного Суду може бути підставою для самостійного визначення митницею митної вартості. При цьому підставою для витребування додаткових документів було те, що надані документи не підтверджували всі числові значення складових митної вартості товарів.
Автор апеляційної скарги вказує, що поверхневе дослідження судом першої інстанції наявних в матеріалах адміністративної справи доказів, не врахування доказів Відповідача, зазначених у відзиві, призвело до неправильного застосування норм матеріального права, та, як наслідок, прийняття в порушення статті 242 КАС України незаконного та необґрунтованого рішення.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
14.04.2026 до суду від ТОВ «ОМЕГА//» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що всі аргументи відповідача зводяться до незначних недоліків супровідних документів, які не впливають на митну вартість товарів. Зауважує, що Верховний Суд послідовно притримується позиції, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Також просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу (складання відзиву на апеляційну скаргу) в сумі 1000 грн. 
Учасники справи повідомлені про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядає справу без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТОВ «ОМЕГА//» (покупець) та HARBIN XIANBAI IMPORT AND EXPORT TRADING CO., LTD (продавець) було укладено Контракт №087173-25 від 01.01.2025, за умовами якого продавець зобов`язується продати, а покупець прийняти і сплатити протягом терміну дії цього Контракту товар (в тому числі, але не обмежуючись, - запчастини до автомобілів та інше) в асортименті, кількості, якості і за ціною, що вказані в інвойсах, які мають юридичну силу специфікацій та являються невід`ємними частинами Контракту.
На виконання вказаного зовнішньоекономічного контракту відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) від 15.05.2025 №ХВ25-ОМН21, коносаменту № ХНSE070741117B від 15.05.2025 було здійснено поставку товарів.
14.08.2025 позивачем було подано до митного оформлення митну декларацію (по тексту – МД) типу ІМ40ДЕ № 25UA100320030985U4 разом із відповідними супровідними документами, згідно з якими митна вартість товару визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
До даної митної декларації, як встановлено із інформації, що міститься в гр. 44 МД, уповноваженою особою позивача до митного оформлення були подані наступні документи:
пакувальний лист № XB25-OMH21 від 15.05.2025;
рахунок-фактура (iнвойс) № XB25-OMH21 від 15.05.2025;
коносамент № XHSE070741117B від 06.06.2025; 
автотранспортна накладна № 0623 від 04.08.2025;
сертифiкат про походження товару № C25MADKUH4E90562 від 11.06.2025;
акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №25UA100320030452U7 від 14.08.20254
банківський платіжний документ, що стосується товару №132 від 04.06.2025; 
рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №4698 від 24.07.2025;
рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №4721 від 24.07.2025;
документ, що підтверджує вартість перевезення товару №4721/08 від 04.08.2025;
зовнішньоекономічний договір (контракт) №087173-25 від 01.01.2025; 
договір (контракт) про перевезення №0109/3 від 02.09.2024;
договір (контракт) про перевезення №053679-25 від 01.01.2025; 
договір (контракт) про перевезення №31082020/2 від 31.08.2020;
документація, яка має супроводжувати продукцію при наданні її на ринку відповідно до вимог щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України, встановлених технічними регламентами (Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції») UA.012.065075-25 від 11.08.2025, Висновок №1192-25 від 09.06.2025;
заява декларанта про незастосування обмежень щодо пропуску та випуску товарів, встановлених Законом України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» від 14.08.2025;
копія митної декларації країни відправлення 310120250517740564 від 30.05.2025.
14.08.2025 митним органом сформовано запит (повідомлення), в якому зазначено, що надані декларантом документи не містять відомостей щодо складових митної вартості, необхідних при її обчисленні, а також містять розбіжності, які мають вплив на числові значення складових митної вартості. Вказано, що у відповідності до частини 6 статті 53 Кодексу декларант за власним бажанням може подати протягом 10 календарних днів додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару: 1)транспортні (перевізні) документи за маршрутом транспортування ; 2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) копію митної декларації країни відправлення; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, 6) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 7) за бажанням декларанта - інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів та інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
ТОВ «ОМЕГА//» було подано заяву за вих.№4553 від 15.08.2025, до якої долучено наступні документи: 1) декларація митної вартості; 2) контракт №087173-25 від 01.01.2025; 3) пакувальний лист « ХВ25-ОМН21 від 15.05.2025; 4) інвойс № XB25-OMH21 від 15.05.2025; 5) коносамент № XHSE070741117B від 06.06.2025; 6) транспортні документи: CMR №0623 від 04.08.2025; 7) довідка про транспортні витрати №4721/08 від 04.08.2025; 8) сертифікат про проходження товару № C25MADKUH4E90562 від 11.06.2025; 9) рахунок на оплату (транспортування вантажу) 4698 від 24.07.2025; 10) рахунок на оплату (транспортування вантажу) 4721 від 24.07.2025; 11) платіжна інструкція в іноземній валюті №132 від 03.06.2025; 12) разова перепустка ПР- 131 563 від 11.08.2025; 13) копія митної декларації країни відправлення 310120250517740564 від 30.05.2025; 14) договір 053679-25 від 01.01.2025 (на транспортно-експедиційне обслуговування); 15) договір на автомобільне перевезення 31082022/2 від 31.08.2020; 16) договір 0109/3 від 02.09.2024 (на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення автомобільним транспортом). Додатково додано: заявка № ОМ-0067764/12229 від 16.05.2025 (на надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні); 19) прайс лист від 11.05.2025. Повідомлено, що на даний час більше додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість, декларант ТОВ «ОМЕГА//» надати не має можливості. Товариство просило визнати заявлену декларантом митну вартість за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, та завершити митне оформлення.
За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів Київською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000091/2 від 15.08.2025, відповідно до якого загальна митна вартість задекларованих товарів скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості (2-г - резервний метод). 
У вказаному рішенні зазначено про встановлення розбіжностей за результатами опрацювання поданих до митного оформлення, а саме:
1) до митного оформлення надана для підтвердження митної вартості митна декларація країни відправлення від 30.05.2025 № 310120250517740564 складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, що суперечить статті 254 Кодексу;
2) відповідно до п.2.3 контракту від 01.01.2025 № 087173-25 ціна включає в себе вартість товару, упаковки, тари тощо, які не виділені в наданих документах, що не дає можливість визначити ціну самого товару;
3) до митного оформлення надано інвойс від 15.05.2025 № XB25-OMH21 та платіжну інструкцію від 03.06.2025 №132, в якій зазначено в призначенні платежу «Prepayment con 087173-25 dd 01/01/25 for auto parts.inv XB25-OMH18,XB25-OMH19 dd 30.04.25,XB25 OMH20,XB25-OMH21,XB25-OMH22 dd 15.05.25», що не дає однозначно ідентифікувати % оплати за партією товару, що оформлюється;
4) в наданому рахунку від 24.07.2025 № 4721 та довідці про транспортні витрати від 04.08.2025 № 4721/08 вказано вартість страхування контейнерного обладнання у сумі 1252,95 грн., проте в розрахунку додаткових витрат в митній декларації вартість страхування не зазначено;
5) довідка про транспортні витрати не відноситься до первинних документів та її ведення не передбачено чинним законодавством. Отже довідка про транспортні витрати, з урахуванням з п. 44.1 Податкового кодексу України, не може бути належним, самостійним та виключно єдиним документом, що підтверджує витрати на перевезення товарів, оскільки не є первинним документом в розумінні ч.2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIY «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;
6) надана до митного оформлення копія митної декларації країни відправлення від 30.05.2025 № 310120250517740564 не містить дати її оформлення та відміток митних органів;
7) зазначений номер коносаменту відрізняється від номеру коносаменту, який подано декларантом разом з митною декларацією;
8) в митній декларації країни відправлення від 30.05.2025 № 310120250517740564 зазначено морський транспортний засіб що відрізняється в наданому коносаменті;
9) транспортного документу на морське перевезення (MASTER BILL OF LADING) до митного органу не надано. Таким чином, у митного органу відсутня можливість перевірити повноту декларування та умов оплати наданих транспортно-експедиційних послуг.
Позивач не погодився із завищенням митної вартості і звернувся до відповідача з проханням про випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання згідно із ч.7 ст.55 МК України, надав відповідачу нову митну декларацію ЕМД 25UA100320031092U0 від 15.08.2025 та додатково сплатив ПДВ у розмірі 12588,70 грн. 
Позивач звернувся до відповідача із заявою №6231 від 09.10.2025 та надав додаткові документи та пояснення, якими усунув недоліки, зазначені у рішенні про коригування, зокрема: 1) інвойси від 30.04.2025 - 3 шт., від 15.05.2025 - 3 шт., кредит-нота від 02.06.2025; 2) копія акту №4698 від 24.07.2025; 3) копія акту №4721 від 18.08.2025; 4) копія платіжної інструкції від 26.08.2025 №790095980.1; 5) копія платіжної інструкції №267 від 29.07.2025; 6) переклад експортної декларації країни відправлення.; 7) домашній коносамент.
Відповідач листом №15/15-02/13/19182 від 15.10.2025 повідомив позивача про те, що відсутні підстави для визнання заявленої декларантом митної вартості товару за ЕМД 25UA100320031092U0 від 15.08.2025 та скасування рішення про коригування митної вартості №UA100320/2025/000091/2 від 15.08.2025. 
Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000091/2 від 15.08.2025, позивач звернувся до суду з позовом. 
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, Митного кодексу України (далі – МК України), інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 МК України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів 
Згідно з частиною першою статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини першої статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з частиною першою статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Стаття 49 МК України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною першою статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частиною першою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
За нормами частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
За правилами частини шостої статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Частинами першою-третьою, шостою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Відповідно до статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
З урахуванням викладеного вище, очевидним є висновок, що у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення саме митної вартості товару, що ввозиться, за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 МК України.
За визначенням, наведеним у частині першій статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини дванадцятої статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Водночас наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 07.05.2020 у справі № 826/10527/17, від 02.06.2022 у справі №460/2674/20, від 16.08.2022 у справі №240/10401/19, від 25.11.2022 у справі №813/2733/17, від 01.03.2023 у справі №420/18880/21, від 16.06.2023 у справі №825/2410/16, від 21.09.2023 у справі № 520/18432/21, від 27.12.2024 у справі №140/20717/23, від 16.01.2025 у справі №160/939/24, від 20.02.2025 у справі №160/33340/23, від 23.04.2025 у справі №160/12189/24.
Дослідивши зазначені в оскаржуваному рішенні №UA403070/2025/000375/2 від 21.11.2025 розбіжності в отриманих митницею документах, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
Щодо доводів митного органу про надання до митного оформлення митної декларації країни відправлення від 30.05.2025 № 310120250517740564, складеної не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, що суперечить статті 254 Кодексу, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 254 Митного кодексу України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Таким чином, у разі складення документа, що подається до митного оформлення, або офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, митний орган не вправі вимагати від декларанта перекладу такого документа українською мовою. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18.
Крім того, суд першої інстанції слушно взято до уваги, що декларантом разом із заявою про надання додаткових документів від 09.10.2025 №6231 було надано переклад експортної декларації країни відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.
Стосовно тверджень митниці про те, що відповідно до пункту 2.3 контракту від 01.01.2025 № 087173-25 ціна включає в себе вартість товару, упаковки, тари тощо, які не виділені в наданих документах, що не дає можливість визначити ціну самого товару, суд апеляційної інстанції зазначає, що жодним нормативно правовим актом не передбачено обов`язок виділяти таку складову окремо, зокрема у контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо, якщо вартість входить в ціну товару відповідно домовленості між сторонами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 815/3142/17.
Щодо доводів відповідача про те, що до митного оформлення надано інвойс від 15.05.2025 № XB25-OMH21 та платіжну інструкцію від 03.06.2025 №132, в якій зазначено в призначенні платежу «Prepayment con 087173-25 dd 01/01/25 for auto parts.inv XB25-OMH18,XB25-OMH19 dd 30.04.25, XB25 OMH20, XB25-OMH21, XB25-OMH22 dd 15.05.25», що не дає однозначно ідентифікувати % оплати за партією товару, що оформлюється, колегія суддів встановила наступне.
Пунктом 4 частиною другою статі 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, але не виключно, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачем до митного органу було надано докази оплати товару - платіжну інструкцію №132 від 03.06.2025, у графі 70 «Призначення платежу» якої зазначено про здійснення передплати відповідно до від 01.01.2025 №087173-25 (за автомобільними частинами) за інвойсами №ХB25-OMH18, №XB25-OMH19 від 30.04.2025, №XB25-OMH20, №XB25-OMH21, №XB25-OMH22 від 15.05.2025.
Судова колегія зауважує, що оплата однією платіжною інструкцією за декількома інвойсами не заборонена діючим валютним законодавством.
У постанові від 03.04.2018 у справі № 809/322/17 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із квитанцією/платіжним дорученням та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме квитанції/платіжного доручення/чеку тощо не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.
Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові від 22.10.2020 у справі № 320/2455/19.
До того ж, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до приписів статті 53 МК України надання до митного органу банківських платіжних документів та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару не є безумовним або обов`язковим.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №813/1755/17, від 29.07.2021 у справі №380/6459/20).
Отже, у будь-якому випадку умови оплати за товар безпосередньо ціни товару не стосуються і митниця мала можливість визначити ціну товару, як складову митної вартості на підставі інших поданих до митного оформлення документів у спірних випадках декларування товару: зовнішньоекономічного контракту, специфікації до нього, інвойсу тощо, відомості у яких повною мірою піддаються обчисленню, не містять розбіжностей, тобто дозволяли митному органу здійснити перевірку розрахунку митної вартості задекларованої товарної партії, а тому твердження митниці у вказаній частині є також необґрунтованими та підлягають відхиленню.
Стосовно аргументів митного органу про те, що в наданому рахунку від 24.07.2025 № 4721 та довідці про транспортні витрати від 04.08.2025 № 4721/08 вказано вартість страхування контейнерного обладнання у сумі 1252,95 грн, проте в розрахунку додаткових витрат в митній декларації вартість страхування не зазначено, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 7 частини десятої статті 58 МК України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на страхування цих товарів. 
У рахунку від 24.07.2025 № 4721 та довідці про транспортні витрати від 04.08.2025 № 4721/08 відображено понесення витрат зі страхування саме контейнерного обладнання, а не товарів. Водночас зі змісту довідки про транспортні витрати слідує, що страхування вантажу не проводилося, у зв`язку з чим твердження митниці щодо наявності додаткових витрат (окрім тих, що стосуються виключно перевезення товару) колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Щодо доводів відповідача про те, що довідка про транспортні витрати не може бути належним, самостійним та виключно єдиним документом, що підтверджує витрати на перевезення товарів, оскільки не є первинним документом в розумінні ч.2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIY «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 6 частини другої статті 53 МК України передбачено надання наступних документів, які підтверджують митну вартість товарів: 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Тобто, Митний кодекс України не вказує конкретної назви документу, яким можна підтвердити вартість перевезення.
Згідно з довідкою про транспортні витрати №4721/08 від 04.08.2025 транспортні витрати за межами митної території України по перевезенню контейнера 1*40 НС номер MSMU8230623 по коносаменту № XHSE070741117B по маршруту Нінгбо (Китай) – м. Гданськ (Польща) – Ягодин (Державний кордон України) склали: міжнародне морське перевезення за маршрутом Нінгбо (Китай) – м. Гданськ (Польща) 72044,80 грн; навантажувально-розвантажувальні роботи за межами митної території України 13909,03 грн; транспортно-експедиційні послуги за межами митної території України 3550,03 грн; експедиторська винагорода за межами митної території України 313,24 грн; страхування контейнерного обладнання 1252,95 грн; автотранспортні послуги по перевезенню вантажів в міжнародному сполученні за маршрутом: м. Гданськ (Польща) – Ягодин (Державний кордон України) автомобіль НОМЕР_1 причеп АС4257XF контейнер MSMU8230623 64735,91 грн. Всього транспортних витрат на суму 155805,96 грн.
Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.07.2023 у справі № 803/718/17, від 15.10.2024 у справі №520/6058/24.
Крім того, позивачем під час митного оформлення товару на підтвердження вартості транспортування товарів на митну територію України було також надано рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг, відомості якого повністю розкривають вартість перевезення до митного кордону як складову митної вартості товарів. Разом із заявою про надання додаткових документів від 09.10.2025 №6231 позивачем було надано, зокрема, акт наданих послуг та відомості про оплату експедитору, які додатково підтверджують вказану вартість перевезення.
Отже, декларантом при митному оформленні імпортованих товарів відповідачу були надані належні документи, які містили розшифровку складових транспортних витрат, водночас відповідач у спірному рішенні про коригування митної вартості не зазначив посилань на докази, що свідчили б про заниження вартості транспортно-експедиційних послуг, у зв`язку з чим відповідні доводи митного органу є необґрунтованими.
Стосовно аргументів митниці про надання до митного оформлення копії митної декларації країни відправлення від 30.05.2025 № 310120250517740564, яка не містить дати її оформлення та відміток митних органів, а також в якій зазначений номер коносаменту відрізняється від номеру коносаменту, який подано декларантом разом з митною декларацією, і в якій зазначено морський транспортний засіб, що відрізняється в наданому коносаменті, колегія суддів зазначає наступне.
Митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України.
Однак у цій справі відповідач не довів наявність умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом додаткових документів. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.
З матеріалів справи встановлено, що декларантом до митної декларації було надано інвойс, за яким здійснювалась відповідна операція. Так, рахунок-фактура є доказом операцій купівлі-продажу товарів або послуг та належить до групи документів, які є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту.
Слід зазначити, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість.
При цьому будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації, чи відсутність її зазначення, не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це може бути обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.
Наведений висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 17.09.2021 у справі №826/1690/18, від 03.05.2023 у справі № 140/6689/20, від 02.10.2025 у справі №140/12559/23.
Крім того, суд першої інстанції слушно врахував надані декларантом до митного органу пояснення, відповідно до яких під час приймання вантажу від постачальника експедитор видає йому лінійний коносамент, який підтверджує факт приймання-передачі вантажу від постачальника, маршрут прямування та отримувача вантажу; водночас отримувачу вантажу перевізник надає основний коносамент, який і подається до митного оформлення імпорту і фіксує вже фактично здійснену операцію з перевезення. При цьому декларант зауважував, що заповнення експортної декларації було здійснено постачальником, водночас відомості про номер коносаменту та назву судна ніяким чином не впливають на митну вартість товарів, оскільки з інших відомостей, зокрема, експортної ЕМД, можна цілком ідентифікувати що мова йде саме про цю партію товару.
Щодо доводів митного органу про ненадання транспортного документу на морське перевезення (MASTER BILL OF LADING), у зв`язку з чим відсутня можливість перевірити повноту декларування та умов оплати наданих транспортно-експедиційних послуг, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
За позицією апелянта з наданих декларантом транспортних документів слідує залучення третіх осіб до перевезення товару, однак документів, які видані суб`єктами господарювання, що залучались безпосередньо до договору транспортного експедирування та передбачені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, до митного органу не надано.
Згідно з положеннями графи 20 розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, на який посилається скаржник, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що міжнародне перевезення вантажу здійснювалося автомобільним та морським транспортом. 
Як зазначено Київською митницею у листі від 15.10.2025 №15/15-02/13/19182 для підтвердження вартості транспортних витрат за маршрутом NINGBO (Польща) – п/п Ягодин надано наступні документи: договір на транспортно експедиційне обслуговування вантажів від 01.01.2025 № 053679-25 (далі – Договір № 053679-25), укладений між ТОВ «ОМЕГА//» (Замовник) та ТОВ «ФАЕТОН ФОРВАРДІНГ» (Експедитор); заявку про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні від 16.05.2025 № М-0067764/12229; договір на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом від 02.09.2024 № 0109/3, укладений між ТОВ «Фрі ЛАЙН» (Експедитор) та ФОП Чернета (Перевезник); договір на автомобільне перевезення від 31.08.2020 № 31082020/2, укладений між ТОВ «ФАЕТОН ФОРВАРДІНГ» (Замовник) та ТОВ «Фрі ЛАЙН» (Перевізник); довідку про транспортно-експедиційні витрати від 04.08.2024 № 4721/08; рахунки на оплату від 24.07.2025 № 4698, № 4721; акти надання послуг від 24.07.2025 № 4698, від 18.08.2025 № 4721; платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 26.08.2025 № 790095980.1 та платіжна інструкція від 29.07.2024 № 267 за міжнародне перевезення.
Відповідно до заявки про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні від 16.05.2025 № ОМ-0067764/12229 сторони (ТОВ «ОМЕГА//» та ТОВ «ФАЕТОН ФОРВАРДІНГ») узгодили маршрут проходження вантажу (Нінгбо – Гданськ – Чайки), а також умови та вартість послуги.
Факт здійснення морського перевезення за маршрутом Нінгбо (Китай) – м. Гданськ (Польща) на підставі заявки від 16.05.2025 № ОМ-0067764/12229 підтверджується актом про надання послуг №4698 від 24.07.2025 та рахунком на оплату №4698 від 24.07.2025 на суму 72044,80 грн. Крім того, оплата за вказані послуги підтверджується платіжною інструкцією від 29.07.2024 № 267.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про мультимодальні перевезення» за договором мультимодального перевезення одна сторона (оператор мультимодального перевезення) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (замовника послуги мультимодального перевезення) надати послугу мультимодального перевезення, у тому числі із залученням інших учасників мультимодального перевезення вантажів до надання послуги мультимодального перевезення, в установлений договором строк. За статтею 12 цього ж Закону, розрахунки за роботи та послуги, пов`язані з мультимодальним перевезенням, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними цінами, визначеними за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції.
За положеннями статті 1, частини першої статті 14 Конвенції ООН «Про морське перевезення вантажів 1978 року» від 31.03.1978 перевізник означає будь-яку особу, якою або від імені якої з вантажовідправником укладено договір морського перевезення вантажу; коли перевізник або фактичний перевізник приймає вантаж у своє відання, перевізник на вимогу вантажовідправника зобов`язаний видати вантажовідправнику коносамент.
Згідно зі статтею 133 Кодексу торговельного мореплавства України, за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобов`язується перевезти доручений йому відправником вантаж з порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату (фрахт). Відповідно до частини четвертої статті 13 Кодексу торговельного мореплавства України, до мультимодальних перевезень і перевезень у прямому водному сполученні, що здійснюються за участю морських суден, правила цього Кодексу застосовуються в зазначених у ньому випадках, а також в частині, не передбаченій спеціальним законодавством, що регулює такі перевезення.
Так, 01.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАЕТОН ФОРВАРДІНГ» (як експедитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» (як замовником) укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування №053679-25 (далі – Договір), за умовами якого замовник доручає, а експедитор зобов`язується за плату організувати за рахунок замовника транспортно-експедиторське обслуговування (ТЕО), перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надання інших транспортно-експедиторських послуг замовнику, за погодженням сторін.
Відповідно до пункту 3.1 вказаного Договору надано право експедитору, зокрема, укладати договори та угоди з перевізниками, портами, складами, судноплавними компаніями / її агентами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України, для виконання своїх обов`язків по дійсному Договору; представляти інтереси замовника у взаєминах з перевізниками, портами та іншими організаціями; залучати до виконання своїх обов`язків за Договором інші організації та осіб.
Згідно з пунктом 3.2 Договору до обов`язків експедитора належить, серед іншого, залучати транспортні засоби та забезпечувати їх подачу в порти, на з / д станції, склади, термінали або інші об`єкти для відвантаження / доставки вантажів в терміни, передбачені в заявці і Договорі; надавати послуги, в тому числі із залученням третіх осіб, пов`язані з прийманням, накопиченням, сортуванням, складуванням, навантаженням, розвантаженням, зберіганням, перевезенням вантажів.
Отже, договірні відносини щодо перевезення (мультимодального перевезення) спірної товарної партії у позивача наявні виключно з компанією-перевізником Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАЕТОН ФОРВАРДІНГ», яким було висталено рахунки на оплату послуг від 24.07.2025 № 4698, № 4721, а жодних договірних відносин у позивача з компаніями, які безпосередньо виконували автомобільне та морське перевезення не існує, тому декларант не міг надати такі документи. З третіми особами, які долучались основним перевізником до виконання послуг, розрахунок здійснює сам перевізник у межах договорів, укладених ним від свого імені з цими третіми особами.
З приводу залучення для виконання послуг з перевезення інших осіб Верховний Суд в постанові від 13.08.2020 по справі №804/4963/16 висловив наступну правову позицію: «Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що за умовами договору передбачено право експедитора укладати договори з іншими перевізниками з метою виконання умов договору експедирування та здійснює оформлення перевізних документів, як - то товарно-транспортні накладні та коносаменти. Суд погоджується з висновком судів, що вказана обставина спростовує висновки митного органу щодо відсутності документального підтвердження наявності договірних відносин з безпосереднім перевізником товару за коносаментом N GCL/MER/ODS/160091 від 05.03.2016 року, а саме «GLC International Transportation Logistics Container Services Co.Ltd», адже позивач не зобов`язаний мати безпосередні господарські відносини з вказаною компанією-перевізником, адже всі обов`язки щодо належного, своєчасного перевезення вантажу та оформлення необхідних транспортних документів покладено на ТОВ «Фосдайк Груп».».
На підставі зазначеного можна дійти висновку, що для декларанта транспортні витрати утворюються виключно згідно взаємодії з основним перевізником. У свою чергу, залучення основним перевізником будь-яких суб`єктів (на виконання обов`язку «надавати послуги, в тому числі із залученням третіх осіб, пов`язані з перевезенням вантажів») характеризує лише обраний спосіб виконання наявних у нього зобов`язань, який не змінює розмір відповідної складової митної вартості для позивача, котрий розрахунки здійснював виключно з основним перевізником. За таких обставин вимога митного органу щодо надання транспортного документу на морське перевезення є необґрунтованою.
Крім того, колегія суддів зауважує, що відомості з АСАУР носять допоміжний інформаційний характер та не є безперечним доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.10.2024 у справі № 804/1779/16.
Суд апеляційної інстанції підсумовує, що для митного оформлення імпортованого товару позивач надав документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України. Подані документи містять достовірні числові дані, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 МК України.
Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 по справі № 460/1143/19 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, так як не містили всіх відомостей щодо складових вартості імпортованого товару, суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що декларантом надано до контролюючого органу необхідні документи, а відповідачем, у свою чергу, не наведено обґрунтованих підстав для витребування у позивача додаткових документів та подальшого прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.
Також суд наголошує, що резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості. 
Водночас оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару не містить пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У вказаному рішенні не зазначено докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
При цьому, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, а тому не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивач під час митного оформлення надав необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення Київської митниці № UA100320/2025/000091/2 від 15.08.2025.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Відповідно до положень статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, повно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
VІІ. Судові витрати.
У відзиві на апеляційну скаргу представником ТОВ «ОМЕГА//» адвокатом Лончак Тетяною Іванівною заявлено клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що позивач змушений понести додаткові витрати на професійну правову допомогу, а саме на складання відзиву на апеляційну скаргу. 
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Матеріали справи містять договір про надання правової допомоги №169 від 26.05.2025 (далі – Договір), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» та Адвокатським бюро «ЛОНЧАК» в особі Лончак Тетяни Іванівни, предметом якого є юридичні послуг, що надаються виконавцем клієнту за плату, а саме: представництва в органах судової і виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, органах державної виконавчої служби, органах державної реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України, Державній податковій службі України, Державній митній службі та Пенсійному фонді, а також їхніх територіальних органах, інших органах та в інших зносинах з суб`єктами владних повноважень, їх посадовими особами; складання процесуальних та інших документів; вчинення інших юридично значущих дій від імені та в інтересах клієнта.
Згідно з пунктом 2.1 Договору надання послуг (здійснення конкретних дій) здійснюється виконавцем виключно на підставі попередньої домовленості сторін, що визначає зміст та обсяг юридичної послуги, інші суттєві умови надання юридичної послуги, або в порядку, передбаченому п. 2.2 цього Договору
Виконавець зобов`язаний повідомити клієнта про необхідність вчинення в його інтересах додаткових дій і сторони можуть укласти в такому випадку додаткову угоду про надання додаткової послуги. Виконавець звільняється від відповідальності за заподіяння шкоди інтересам клієнта, якщо клієнт після попереджень виконавця не погодив шляхом підписання додаткової угоди на надання необхідної додаткової послуги (пункт 2.2 Договору).
Відповідно до пункту 3.1 Договору клієнт оплачує послуги згідно наданого Акту наданих послуг шляхом безготівкового рахунку на банківський рахунок виконавця.
Додатковою угодою №3 від 12.12.2025 до Договору про надання правової допомоги №169 від 26.05.2025 ТОВ «ОМЕГА//» та Адвокатське бюро «ЛОНЧАК» погодили здійснення виконавцем наступних дій щодо оскарження актів індивідуальної дії в судах першої та апеляційної інстанцій (зокрема, рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000091/2 від 15.08.2025). Вказано, що дії по оскарженню включають в себе, в тому числі, складання відзиву на апеляційну скаргу – 1000,00 грн (підпункт 1.2 пункту 1 додаткової угоди). Пунктом 2 досліджуваної Додаткової угоди №3 від 12.12.2025 встановлено, що у випадку виникнення у виконавця додаткових витрат, пов`язаних з складанням інших необхідних процесуальних документів в ході розгляду справи в суді та додаткових послуг, передбачених пунктами 1.2-1.3 цієї додаткової угоди, замовник зобов`язується компенсувати виконавцю такі витрати на підставі окремого Акту приймання-передачі наданих послуг. За пунктом 3 Додаткової угоди оплата додаткових витрат буде здійснена протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надання адвокатом послуг у суді апеляційної інстанції, зокрема, акти приймання-передачі послуг або інші документи, які б підтверджували обсяг та зміст виконаних робіт на цій стадії. Надана Додаткова угода №3 від 12.12.2025 до Договору про надання правової допомоги №169 від 26.05.2025 містить лише обумовлену сторонами вартість послуги щодо складання відзиву на апеляційну скаргу. 
Заяви про неможливість подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин до закінчення спливу строку розгляду даної справи подано також не було. 
Таким чином, за відсутності документально підтверджених та доведених понесених витрат позивачем на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх відшкодування. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 по справі №520/34013/25 залишити без змін.
У задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» адвоката Лончак Тетяни Іванівни про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва 	
Судді	   	В.В. Катунов   І.М. Ральченко