ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 р. 	Справа № 520/32692/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Вінницької митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 (головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А.) по справі № 520/32692/25
за позовом Приватного підприємства "Національні традиції" 
до  Вінницької митниці 
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство "Національні традиції" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати:
- рішення про коригування митної вартості товарів :
№ UA401060/2025/000069/2 від 29.09.2025,
№ UA401060/2025/000070/2 від 10.10.2025;
- картки відмови:
№ UA401060/2025/000206 від 29.09.2025,
№ UA401060/2025/000215 від 10.10.2025.
В обґрунтування позову зазначило, що при здійсненні митного оформлення товарів надало всі необхідні та достатні документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість митниця, в порушення норм МК України, безпідставно прийняла оскаржувані рішення та картки відмови, а також неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано:
рішення про коригування митної вартості товарів UA401060/2025/000069/2 від 29.09.2025 та картку відмови №UA401060/2025/000206 від 29.09.2025;
рішення про коригування митної вартості товарів UA401060/2025/000070/2 від 10.10.2025 та картку відмови №UA401060/2025/000215 від 10.10.2025.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь ПП "Національні традиції" сплачений судовий збір у розмірі 14 187,15 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Вінницька митниця (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просила його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи, не надання належної оцінки доводам відповідача, що надані до митного оформлення документи містили розбіжності, в них відсутні всі відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вказує, що ст. 5 контракту від 08.04.2024 передбачена можливість поставки товару як на умовах передоплати, так і після його відвантаження, разом з тим, в інвойсі відсутні відомості щодо форми та термінів оплати.
Наданий до митного оформлення прайс-лист є по суті офертою для конкретного покупця, тоді як декларантом до митного оформлення не надано прайс-листи, каталоги від виробника товару для необмеженого кола покупців, які містили б детальну цінову інформацію по товарам, які ввезені ним на територію України,
Звертає увагу, що заявлені в інвойсі умови поставки - CPT Харків, Україна не відповідають умовам поставки, визначеним абз. 3 ст. 3 Контракту, яким обумовлено, що постачальник зобов`язаний завантажити товар на борт судна в порту навантаження в зазначену дату або в узгоджений період, що відповідає умовам поставки FOB.
Крім того, вважає, що відомості у калькуляції не можна визнати достовірними, оскільки заздалегідь не можливо передбачити вартість перевезення, логістику, вантажувально-розвантажувальні роботи на маршруті, яким переміщувався ввезений товар. 
Зазначає, що висновки експерта від 26.09.2025 та від 06.10.2025 не можуть слугувати підставами для підтвердження заявленої митної вартості товарів, через невідповідність вимогам ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 та пп. 56-60 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затверджений Постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440.
Просить врахувати, що задекларований рівень митної вартості товарів, поданих до митного контролю та митного оформлення нижче, ніж рівень митної вартості на ідентичні, подібні (аналогічні) товари, оформлені в митному відношенні раніше.
З урахуванням наведеного, вважає, що ним правомірно прийняті спірні рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови.
Крім того, не погоджується із стягнутою судом першої інстанції сумою витрат на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн, оскільки вважає, що така не є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Вказує, що справа розглядалась за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін, відноситься до справ незначної складності. 
Також зауважує, що в провадженні суду перебуває декілька справ за позовом ПП «Національні традиції» про скасування рішень про коригування митної вартості та карток відмови, у яких представником є один адвокат, а позови аналогічні тому, що розглядався в межах цієї справи, що беззаперечно впливає на час, витрачений адвокатом для підготовки цього позову.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 08.04.2024 між ПП «Національні традиції» (покупець) та компанією T-Mac Technology Co, Limited (Китай)(постачальник) укладено контракт № TMT20240408, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товари в асортименті. Покупець зобов`язується оплатити товар відповідно до умов цього договору.
Відповідно до ст. 2 Контракту загальна кількість і асортимент поставленого товару складається з партій товару, кількість яких визначається в інвойсі на кожну поставку.
Згідно ст. 3 Контракту поставка товару за цим договором здійснюється у повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі. Постачальник зобов`язаний завантажити товар на борт судна в порту навантаження в зазначену дату або в узгоджений період.
Ціна за одиницю товару узгоджується і встановлюється в інвойсі на кожну окрему партію товару до цього договору. Загальна сума договору визначається загальною кількістю поставленого товару за договором. Валюта контракту і платежів долар США (ст. 4 Контракту).
Статтею 5 Контракту передбачено, що оплата товару здійснюється за безготівковим рахунком на рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі. Сторони домовилися, що оплата товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд покупця. Тільки факт надходження коштів на рахунок постачальника є підтвердженням оплати.
Додатковою угодою від 16.07.2025 до Контракту сторони узгодили доповнити ст. 3 Контракту наступним абзацем: вантажовідправником по даному контракту окрім постачальника можуть бути: Zhejiang Fantasy International Trading Co., LTD.
14.07.2025 позивач придбав у T-Mac Technology Co, Limited трикотажне полотно (fabric) на загальну суму 52 325,50 дол. США, а 12.08.2025 - трикотажне полотно (fabric) на загальну суму 46 960,14 дол. США, що підтверджується комерційними інвойсами № TMNT20250714 від 14.07.2025 та № TMNT20250812 від 12.08.2025 відповідно. 
Інвойсами визначено, що товар поставляється на умовах CPT, Kharkiv, Ukraine.
29.09.2025 з метою митного оформлення товару, позивач подав до Вінницької митниці митну декларацію № 25UA401060013068U8, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору в розмірі 52 325,50 дол. США.
На підтвердження митної вартості, разом з декларацією підприємство надало: пакувальний лист (Packing list) № б/н від 14.07.2025; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № TMNT20250714 від 14.07.2025; коносамент (Bill of lading) № COSU6423210970 від 16.07.2025; автотранспортну накладну (Road consignment note) № 2170 від 23.09.2025; декларацію (Dispatch note model T1) № 25ROCT1970V20358J7 від 25.09.2025; декларацiю про походження товару (Declaration of origin) № TMNT20250714 від 14.07.2025; прейскурант (прайс-лист) виробника товару № T-MAC 250527/7 від 27.05.2025 (з перекладом); висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-27/09-2025 від 26.09.2025; розрахунок ціни (калькуляція) № TMNT20250714 від 14.07.2025 (з перекладом); зовнішньоекономічний договір (контракт) №TMT20240408 від 08.04.2024 з додатком; видаткову накладну № TMNT20250714 від 14.07.2025 року (з перекладом); відвантажувальну специфікацію № TMNT20250714-6 від 14.07.2025 (з перекладом); комерційну пропозицію №T-MAC20240327 від 27.03.2024 року (з перекладом); листи від 18.09.2025 №09/18-1 № 09/18-2; листи від 14.07.2025 № TMNT20250714-1, № TMNT20250714-2, № TMNT20250714-3, № TMNT20250714-4, № TMNT20250714-5; якісний опис № TMNT20250714-7 від 14.07.2025 (з перекладом).
Також, 09.10.2025 ПП «Національні традиції» подало до Вінницької митниці митну декларацію № 25UA401060013523U0, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору в розмірі 46 960,14 дол. США.
На підтвердження митної вартості, разом з декларацією позивач надав: пакувальний лист (Packing list) № б/н від 12.08.2025; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № TMNT20250812 від 12.08.2025; коносамент (Bill of lading) № UC2025081501 від 15.08.2025; автотранспортну накладну (Road consignment note) № 9195 від 03.10.2025; декларацію (Dispatch note model T1) № 25PL322080NSUDKEK6 від 03.10.2025; декларацiю про походження товару (Declaration of origin) № TMNT20250812 від 12.08.2025; прейскурант (прайс-лист) виробника товару № T-MAC 250527/8-8 від 27.05.2025 (з перекладом); висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-02/10-2025 від 06.10.2025; розрахунок ціни (калькуляція) № TMNT20250812 від 12.08.2025 року (з перекладом); зовнішньоекономічний договір (контракт) №TMT20240408 від 08.04.2024 з додатком; видаткову накладну № TMNT20250812 від 12.08.2025 (з перекладом); відвантажувальну специфікацію № TMNT20250812-6 від 12.08.2025 (з перекладом); комерційну пропозицію №T-MAC20240327 від 27.03.2024 (з перекладом); листи від 03.10.2025 №10/03-1, №10/03-2; листи від 12.08.2025 № TMNT20250812-1, № TMNT20250812-2, № TMNT20250812-3, № TMNT20250812-4, № TMNT20250812-5; якісний опис № TMNT20250812-7 від 12.08.2025 (з перекладом).
29.09.2025 та 09.10.2025 з підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів, зокрема: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; копію митної декларації країни експорту (Китай); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; за бажанням – інші документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
На запити митниці, ПП «Національні традиції», зокрема, повідомило, що зовнішньоекономічний договір та додаткову угоду до нього подано одночасно з митними деклараціями.
Щодо сплати рахунку за товар, зазначило, що умовами контракту передбачено, що оплата Товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу три місяці з моменту поставки, можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд Покупця. Інвойсами № TMNT20250714 від 14.07.2025 та № TMNT20250812 від 12.08.2025 передоплату не визначено. Тобто сторони домовилися, що покупець повинен здійснити платіж протягом трьох місяців з моменту поставки. На момент митного оформлення оплата за партії оцінюваних товарів не була здійснена, отже, рахунок сплачено не було, банківські платіжні документи відсутні, а тому відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 53 МК України надання ПП «Національні традиції» таких документів не вимагається.
Щодо транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів вказувало, що поставка товарів здійснювалась на умовах СРТ. Згідно з правилами Інкотермс 2010: СРТ означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Тобто сторони домовились, що витрати на транспортування вже включені у вартість товару. Одночасно з митними деклараціями надавались калькуляції собівартості товару та листи постачальника на підтвердження того факту, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товарів.
Крім того, позивач зазначив, що усі необхідні та наявні у ПП «Національні традиції» документи надано та вже знаходяться у митного органу, інші документи надаватись не будуть.
За наслідками розгляду документів та пояснень, наданих декларантом митним органом прийняті:
- рішення про коригування митної вартості товарів № UA401060/2025/000069/2 від 29.09.2025 та картка відмови №UA401060/2025/000206 від 29.09.2025;
- рішення про коригування митної вартості товарів № UA401060/2025/000070/2 від 10.10.2025 та картка відмови №UA401060/2025/000215 від 10.10.2025.
Не погодившись з рішеннями про коригування митної вартості та картками відмови, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення та картки відмови прийняті відповідачем необґрунтовано, а тому є протиправними.
Крім того, суд першої інстанції вважав за можливе стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн, виходячи з принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України) та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій із митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Положення ст. 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).
Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Із положень частин 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
За приписами ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
За ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
За положеннями статей 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Єдиними підставами, які надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16, від 04.06.2020 у справі №1.380.2019.001823, від 01.04.2021 у справі № 260/695/19.
Водночас, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598).
Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18.
Судовим розглядом установлено, що митне оформлення товарів здійснювалось позивачем за основним методом (ціною контракту від 08.04.2024) з урахуванням інвойсів.
Позивачем до митного оформлення подано митні декларації, а також документи на підтвердження вартості товарів, що поставляються в Україну.
Відповідачем за результатами розгляду митної декларації та документів прийняті спірні рішення про коригування митної вартості товарів.
У графі 33 рішень в якості причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зазначено:
- статтею 5 контракту від 08.04.2024 TMT20240408 передбачена можливість як після оплати, так і передплати, разом з тим, в інвойсах відсутні відомості щодо форми та термінів оплати, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, у графі 44 МД відсутні та на вимогу митного органу до митного оформлення не надані;
- надані до митного оформлення Висновки експерта № 20-27/09-2025 від 26.09.2025 та № 20-02/10-2025 від 06.10.2025 взято митницею до уваги, але вони не можуть слугувати підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів, через невідповідність вимогам ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» пп. 56-60 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440;
- відсутні каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, тоді як надані до митного оформлення прайс-листи є по суті офертою для конкретного покупця;
- інформацію, наведену в калькуляції не можна вважати достовірною, адже заздалегідь (за 2 місяці) не можливо передбачити вартість перевезення, логістику, вантажно-розвантажувальні роботи на такому складному маршруті;
- заявлені в інвойсі умови поставки - CPT Харків, Україна, разом з тим, в абз. 3 ст. 3 контракту обумовлено, що постачальник зобов`язаний завантажити товар на борт судна в порту навантаження в зазначену дату або в узгоджений період, а такі умови контракту відповідають умовам поставки згідно Інкотермс – FOB порт країни відправлення (Китай);
- наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству.
Джерелом інформації по товарам слугувала цінова інформація, що наявна в АСМО Інспектор та ЄАІС про митні оформлення товарів митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін, а саме: товар № 1 - МД від 01.09.2025 № UA205170/2025/024378, за якою оформлено товар «Тканина трикотажна синтетична (95% поліестер, 5% спандекс) пофарбована, без ворсу, без просочення дублювання чи покриття пластмасами, в рулонах. Торговельна марка - T-MAC Виробник - T-Mac Technology Co.,Limited. Країна виробництва CN», де розрахунок митної вартості складає 3,97 дол. США/кг.
Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до статті 64 МК України.
Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції надані позивачем документи містили всі відомості, в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів та ціни, що підлягає сплаті за ці товари.
Доводи скаржника щодо наявності рішень про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству колегія суддів оцінює критично, оскільки рішення про коригування митної вартості складається тільки на ту партію товару, яка проходить митне оформлення і не може впливати на подальше оформлення інших товарів (партій товарів) по ціні, вказаній у попередніх рішеннях про коригування митної вартості.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18, наявність у системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Щодо доводів скаржника про відсутність в інвойсах відомостей щодо форми та термінів оплати товару, тоді як Контрактом передбачено як передоплату, так і відстрочення платежів, не надання декларантом банківського платіжного документу, що підтверджує факт передплати товару.
Так, ст. 5 Контракту передбачено, що оплата товару здійснюється за безготівковим рахунком на рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі. Сторони домовилися, що оплата товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд покупця. Тільки факт надходження коштів на рахунок постачальника є підтвердженням оплати.
Тобто, за умовами Контракту оплата товару здійснювалась на умовах відстрочки платежу три місяці з моменту поставки або на розсуд покупця – на умовах передоплати.
Колегія суддів зазначає, що інвойсами № TMNT20250714 від 14.07.2025 та № TMNT20250812 від 12.08.2025 не передбачено проведення ПП «Національні традиції» передоплати за товар, інших документів, з яких вбачається бажання покупця придбати товар на умовах передоплати матеріали справи не містять.
Таким чином, оплата товару здійснювалась на умовах відстрочки платежу, що передбачено умовами Контракту від 08.04.2024.
Натомість, відсутність в інвойсах умов оплати товару, враховуючи, що останні визначені Контрактом, не надання банківського документу про передоплату товару, колегія суддів вважає такими, що не є правомірними підставами для коригування митної вартості товарів.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 22.09.2019 у справі №810/2784/18 зазначив, що обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Щодо доводів апеляційної скарги про не надання позивачем належних документів на підтвердження транспортних витрат.
Так, апелянт вказує, що заявлені в інвойсі умови поставки - CPT Харків, Україна не відповідають умовам поставки, визначеним абз. 3 ст. 3 Контракту від 08.04.2024, яким обумовлено, що постачальник зобов`язаний завантажити товар на борт судна в порту навантаження в зазначену дату або в узгоджений період, що відповідає умовам поставки FOB.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Згідно з п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Тобто, при визначенні митної вартості витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України та витрати на навантаження, вивантаження оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України додаються тільки тоді, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті.
Так, ст. 3 Контракту передбачено, що поставка товару за цим договором здійснюється у повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі.
В свою чергу, інвойсами № TMNT20250714 від 14.07.2025 та № TMNT20250812 від 12.08.2025 визначено поставку товарів на умовах CPT, Kharkiv, Ukraine.
За офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати термін CPT (англ. Carriage Paid To) (… named place of destination), або Фрахт/перевезення оплачені до (…назва місця призначення) означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Тобто, покупець бере на себе всі ризики чи втрати ушкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. Під словом перевізник розуміється будь-яка організація, яка на підставі договору перевезення бере на себе зобов`язання забезпечити самому чи організувати перевезення товару по залізниці, автомобільним, повітряним, морським і внутрішнім водним чи іншим транспортом чи комбінацією цих видів транспорту.
Умови поставки за базисом «CPT» не зобов`язують покупця товару здійснювати страхування товару.
За умовами поставки CPT витрати на страхування та транспортування несе продавець.
Так, листами від 14.07.2025 та від 12.08.2025, які надавались декларантом до митного оформлення, компанія T-Mac Technology Co, Limited, яка є постачальником товарів повідомила, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товарів, посередницькі послуги не залучались, страхування вантажів не здійснювалось, ліцензування товару не передбачено, ніяких платежів від третіх осіб отримано не було.
Крім того, позивачем до митного оформлення надавались калькуляції, в яких міститься інформація щодо складових ціни товарів, в яку включені вартість сировини, виробництва, упаковки, вантажних перевезень, прибутку виробника, базової ціни.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підтвердження наявними в матеріалах справи доказами включення витрат на транспортування, навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язану з їх транспортуванням до ціни товару.
Натомість, митний орган, ухвалюючи спірні рішення не врахував вищенаведеного, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про не включення до митної вартості товарів транспортних витрат.
Доводи апелянта щодо неможливості вважати інформацію, наведену в калькуляціях достовірною колегія суддів вважає такими, що є його припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.
Щодо доводів апелянта про перевезення ПП «Національні традиції» товарів на умовах FOB колегія суддів зазначає, що інвойсами, які надавались позивачем до митного оформлення передбачено умови поставки CPT, інших умов поставки жодними документами визначено не було.
Зазначення у ст. 3 Контракту, що постачальник зобов`язаний завантажити товар на борт судна в порту навантаження в зазначену дату або в узгоджений період свідчить лише про обумовлення сторонами умов, в які постачальник має завантажити товар на борт судна, проте жодним чином не підтверджує поставку товару на умовах FOB.
В свою чергу, власне тлумачення митним органом умов контракту без урахування інших документів не свідчить про наявність підстав для коригування митної вартості товарів.
Стосовно посилання скаржника на відсутність каталогів, специфікацій, загальних прейскурантів (прайс-листів), тоді як надані до митного оформлення прайс-листи є по суті офертами для конкретного покупця, та не відображають "дійсну вартість" товару колегія суддів зазначає, що прайс-лист - це перелік пропозицій товару та цін, що складається виробником (продавцем) товару в процесі здійснення його господарської діяльності та не є товаросупровідним документом. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника (продавця) товару вказаного документу чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Отже, відомості, наведені у прайс-листі, не мають імперативного характеру і у разі його наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.01.2022 у справі № 810/3667/15.
В постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 Верховний Суд вказує, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.
Аналогічний за змістом висновок зазначено Верховним Судом і у постановах від 08 грудня 2022 року у справі № 420/2792/19, від 01 березня 2023 року у справі № 420/18880/21.
Також колегія суддів зауважує, що продавець самостійно визначає ціни для своїх контрагентів, що є однією з базових основ забезпечення свободи підприємницької діяльності. Так, долучені декларантом прайс-листи оформлено саме для двосторонніх відносин між позивачем та компанії T-Mac Technology Co, Limited. Відповідно до рівня цін вказаних у цих документах безпосередньо здійснювалась поставка товару покупцю, що не заперечується відповідачем.
Щодо посилань апелянта на невідповідність наданих позивачем до митного оформлення експертних висновків, вимогам ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пп. 56-60 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440, як на підставу для коригування митної вартості товарів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що п. 8 ч. 3 ст. 53 МК України встановлено, що митний орган виключно у встановлених цією частиною випадках може витребувати такі додаткові документи як висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, та лише у випадку наявності такого документа.
Колегія суддів наголошує, що відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані позивачем товари, встановлено не у висновках експерта, а безпосередньо в інвойсах. При цьому, висновки експерта надані позивачем додатково на підтвердження відсутності заниження митної вартості товару.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.04.2023 у справі № 826/7411/15, висновки про якісні і вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини є додатковим документом, який подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та повинні оцінюватися у комплексі з іншими документами, поданими позивачем, а інформація, що міститься в таких висновках має виключно інформаційний характер і не може бути визначальною при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товарів, вважає, що останні кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Доводи апелянта про те, що при виконанні митних формальностей за спірними митними деклараціями спрацювала форма контролю системи управління ризиками щодо необхідності здійснити посилений контроль правильності визначення митної вартості товарів, витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, колегія суддів вважає такими, що не стосуються обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару.
Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК Верховний Суд зробив у постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а.
Колегія суддів також враховує, що цінова інформація викладена у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної фіскальної служби України (ЄАІС) не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митній декларації позивача, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.
Саме такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 19.03.2021 по справі № 820/5525/16.
Доводи апеляційної скарги, що задекларований позивачем рівень митної вартості товарів нижче, ніж рівень митної вартості на ідентичні, подібні (аналогічні) товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями раніше з посиланням на митні декларації, які брались відповідачем за основу при коригуванні митної вартості товарів колегія суддів оцінює критично, оскільки митним органом під час лише взято за порівняння вид порівнюваних товарів, країну походження, торгівельну марку та виробника товару.
Водночас, на митну вартість товару впливають й інші показники, такі як фактурна вартість, маршрут транспортування, умови поставки, вага та інші комерційні умови поставки.
Як наслідок, лише подібність ввезених позивачем товарів з тими, що порівнювала митниця за видом товару, виробником чи країною походження беззаперечно та достеменно не свідчить про те, що задекларований позивачем рівень митної вартості товарів нижче, ніж рівень митної вартості на ідентичні, подібні (аналогічні) товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями раніше.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що Митниця не надала доказів на підтвердження обставин, що позивачем у митних деклараціях зазначено не всі складові числового значення задекларованої митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
В свою чергу, позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості, проте митний орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів прийняті відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Як наслідок, підлягають скасуванню і спірні картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийняті відповідачем на підставі рішень про коригування митної вартості.
Щодо витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За частиною 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.
На підтвердження понесених витрат позивач надав суду: договір про надання правової допомоги від 24.11.2025 з додатковими угодами .
Судом встановлено, що представництво інтересів ПП «Національні традиції» здійснювалось Адвокатським бюро «Бідної Оксани Іванівни» на підставі договору про надання правової допомоги від 24.11.2025.
Відповідно до п. 3.1 Договору розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами у додатковій угоді у фіксованому розмірі.
Додатковою угодою № 1 від 24.11.2025 до Договору сторони домовились, що за даним договором Бюро приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги клієнту щодо визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів: № UA401060/2025/000069/2 від 29.09.2025, № UA401060/2025/000070/2 від 10.10.2025; карток відмови: № UA401060/2025/000206 від 29.09.2025, № UA401060/2025/000215 від 10.10.2025, винесених Вінницькою митницею на суму надмірно нарахованих митних платежів через коригування в розмірі 1 182 262,64 грн.
Цього ж дня, сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою узгоджено, що розмір гонорару Бюро за надання правової допомоги за цим договором складає фіксовану суму 119 000,00 грн. Клієнт сплачує гонорар Бюро у повному розмірі до кінця грудня 2025 р.
Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом в межах договору надано позивачу послуги з підготовки позовної заяви, відповіді на відзив.
Так, позивач просив суд відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 119 000,00 грн, проте судом першої інстанції заява задоволена частково та стягнуто на користь позивача 20 000 грн виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності таких витрат.
Суд першої інстанції зазначив, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. При цьому, вказував, що мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим вважав, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Отже, враховуючи складність справи, наявність численних судових рішень судів різних інстанцій за подібним предметом спору, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність зменшення заявленої до відшкодування суми витрат.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що дана справа є справою незначної складності, розглядалась судом в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, наявність в провадженні суду декількох типових справ за позовом ПП «Національні традиції» про скасування рішень про коригування митної вартості та карток відмови, у яких представником є один адвокат, отже підготовка даної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних затрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.
Водночас, судом першої інстанції враховані вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зменшено розмір витрат на правову допомогу, заявлених позивачем до відшкодування.
Колегія суддів зауважує, що предметом адміністративної справи є митний спір, що стосується скасування рішень про коригування митної вартості. Складність таких категорій справ пояснюється специфікою їх супроводу, яка передбачає наявність в адвоката глибокої професійної спеціалізації в галузі митного права.
Інших обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт апеляційна скарга не містить, так само як і не містить розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Суд апеляційної інстанції таких обставин також не встановив.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вінницької митниці - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 по справі № 520/32692/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц