КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 756/8256/25 Головуючий у суді першої інстанції - Тиха О.О.
Номер провадження № 22-ц/824/8743/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2026 року, постановлену під головуванням судді Тихої О.О., у місті Києві, у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Оболонським районним судом м. Києва 18 червня 2025 року у справі № 756/8256/25 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на неповнолітніх дітей,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Оболонським районним судом м. Києва 18 червня 2025 року у справі № 756/8256/25, яким з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 червня 2025 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Вимоги обґрунтовано тим, що заявник разом з дружиною ОСОБА_2 та дітьми проживають у належній їм на праві спільної часткової власності квартирі. Отже, фактично діти проживають і з ним також, тому між ним та дружиною існує спір щодо того, з ким із них проживають діти. Оскільки це питання не вирішене і між ними відсутня домовленість, то, відповідно, не існує правових підстав для видачі судового наказу, який за своєю суттю передбачає безспірність заявлених вимог.
Крім того, не відповідають дійсності твердження стягувача ОСОБА_2 про те, що саме вона здійснює всебічний догляд, організацію процесу навчання, створення умов для всебічного розвитку дітей, забезпечення їхнього харчування та лікування. Так, задля оздоровлення дітей та дружини він у період 2013 рік - січень 2025 року на щорічній основі забезпечував відпочинок та санаторно-курортне лікування усієї родини в оздоровчих комплексах та санаторіях; на виконання домовленостей з дружиною ним було витрачено на відпочинок те реабілітацію дітей упродовж літа 2025 року: доньки ОСОБА_5 - 500 євро, 100 доларів США та 1 500,00 грн за путівку з 07 червня 2025 року по 21 червня 2025 року до міжнародного юнацького табору «Mistral» ( Болгарія ); сина ОСОБА_7 - 23 000,00 грн за реабілітацію та лікування у Державній реабілітаційній установі «Всеукраїнський центр реабілітації осіб з інвалідністю» (с. Лютіж Київської області), де він перебував разом з ОСОБА_2 , а також відпочинок та реабілітацію дітей у своєму супроводі - 72 893,64 грн з 05 серпня 2025 року по 23 серпня 2025 року у санаторії «Трускавець» (м. Трускавець, Львівська обл.).
Також він має теплі, довірчі відносини з дітьми, у період навчального процесу кожного дня відводить сина до навчально-реабілітаційного центру № 22 м. Києва, де він отримує середню освіту; вони разом з дітьми регулярно проводять дозвілля, відвідують різні місця для їхнього розвитку та соціалізації. Він також є єдиним годувальником у сім`ї, оскільки за час спільного проживання дружина працювала лише у період з жовтня 2015 року по липень 2020 року; на щоденній основі він особисто купує додому продукти харчування, засоби гігієни, тощо; за домовленістю з дружиною на постійній основі перераховує кошти на її картку для забезпечення її власних потреб. 
З огляду на викладене твердження ОСОБА_2 у заяві про видачу судового наказу є неправдивими, підстави для стягнення з нього аліментів відсутні з огляду на те, що діти проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні. Посилаючись на ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, просить судовий наказ від 18 червня 2025 року переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Оболонським районним судом м. Києва 18 червня 2025 року у справі № 756/8256/25 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Оболонським районним судом м. Києва 18 червня 2025 року у справі № 756/8256/25.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність спору щодо місця проживання дітей та належного їх матеріального забезпечення з боку батька, пославшись, зокрема, на заяву ОСОБА_2 про проживання дітей із матір`ю.
Водночас такі висновки на його думку не підтверджені належними та допустимими доказами. Матеріали справи не містять документів, які б достовірно підтверджували визначення місця проживання дітей із матір`ю. З наданих пояснень сторін убачається, що виховання, догляд, лікування та організація навчання дітей здійснюються обома батьками.
Крім того, висновок суду про відсутність належного матеріального утримання дітей з його боку не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки останній протягом тривалого часу є єдиним джерелом фінансового забезпечення сім`ї, що не спростовано позивачкою.
Судом також не надано належної оцінки доводам щодо відсутності у ОСОБА_2 підтверджених даних про розмір витрат на утримання дітей та фактичне фінансове забезпечення, а також доказам, поданим відповідачем на підтвердження здійснення ним витрат на дітей.
Таким чином, висновки суду першої інстанції зроблені без всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів у справі, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів, зокрема з огляду на необхідність супроводу дитини під час лікування та реабілітації.
Водночас такі висновки не повною мірою відповідають фактичним обставинам справи, оскільки витрати на лікування та реабілітацію дитини частково покриваються за рахунок державних виплат, а значна частина витрат фактично здійснюється ним, що не заперечувалось позивачкою в судовому засіданні.
Крім того, ОСОБА_2 не надано належних доказів та розрахунків щодо фактичного розміру витрат на утримання дітей, їх потреб та наявного дефіциту коштів, а також не підтверджено обставин звернення до відповідача із вимогами про додаткове матеріальне забезпечення та його відмови.
Судом також не враховано, що наказне провадження застосовується лише за відсутності спору про право, тоді як між сторонами наявний спір щодо розміру та порядку участі кожного з батьків у матеріальному забезпеченні дітей, що виключає безспірність заявлених вимог.
Зазначає, що після отримання відомостей про існування судового наказу у справі № 756/8256/25 ним 04 серпня 2025 року подано заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
У подальшому ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19 серпня 2025 року у цій же справі роз`яснено, що належним способом захисту прав є звернення із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.
Таким чином, вважає, що обраний ним спосіб судового захисту є обґрунтованим та відповідає встановленому процесуальному порядку.
В іншій частині доводи апеляційної скарги тотожні доводам, викладеним у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.
06 квітня 2026 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що доводи апелянта про те, що наказне провадження у справі № 756/8256/25 здійснювалося без його участі та повідомлення відповідає вимогам ч. 1 ст. 167 ЦПК України.
Водночас апелянт не заперечує батьківство щодо дітей та не посилається на необхідність залучення інших заінтересованих осіб, а підстави для відмови у видачі судового наказу визначені ст. 165 ЦПК України є вичерпними та у даному випадку відсутні.
Крім того, обставини, на які посилається ОСОБА_1 , а саме: проживання дітей одночасно з матір`ю та батьком, здійснення батьком добровільного матеріального утримання дітей та дружини не є нововиявленими у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України. 
Вказує, що як на день видачі судового наказу, так і на день подання цього відзиву діти проживають разом із стягувачем.
Разом з тим, між сторонами був спір щодо розміру фінансового утримання дітей, і те, що заявник інколи робив на власний розсуд грошові перекази на картку дружини, не свідчить про досягнення домовленості між батьками щодо утримання ними дітей. Добровільна сплата аліментів може свідчити про виконання зобов`язань, але не припиняє дію судового наказу, оскільки він забезпечує гарантію захисту прав дітей на утримання аліментів у майбутньому. 
Судовий наказ, яким з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на дітей, виконується у примусовому порядку. 
Доводи, наведені заявником у апеляційній скарзі зводяться лише до його незгоди з судовим наказом і не є нововиявленими.
Водночас, законом не передбачено скасування судового наказу, якщо такий наказ видано про стягнення аліментів. Для цього визначено інший порядок перегляду судових наказів про стягнення аліментів.
Доводи ОСОБА_1 про спільне проживання та утримання дітей не спростовують обов`язку щодо сплати аліментів, оскільки батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, законодавством передбачено можливість стягнення аліментів незалежно від факту спільного проживання батьків.
При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Оболонським районним судом м. Києва 18 червня 2025 року у справі № 756/8256/25, з підстав, зазначених у його заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Стягувач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт не спростовують висновків, викладених в ухвалі суду. Вважають судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, тому просили залишити його без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представника останньої - ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами встановив, що Оболонським районним судом м. Києва 18 червня 2025 року за заявою ОСОБА_2 виданий судовий наказ № 756/8256/25, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 червня 2025 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Районний суд зазначив, що станом на час видачі судового наказу неповнолітні діти проживали та продовжують проживати разом з обома батьками - стягувачем та боржником у справі. Спір про визначення місця проживання дітей між сторонами відсутній, рішенням суду місце проживання дітей з батьком не визначалось, а тому доводи заявника у цій частині не можуть вплинути на ухвалене судом рішення. Вказана обставина була встановлена судом та існувала станом на час розгляду справи та видачі судового наказу, тому прийшов до висновку, що така обставина не є нововиявленою у розумінні п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.
Щодо утримання дітей батьком у добровільному порядку як підстави для перегляду та скасування судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей суд першої інстанції зазначив наступне.
Та обставина, що заявник добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей не позбавляє стягувача на утримання аліментів за рішенням суду та не є нововиявленою обставиною у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Оболонським районним судом міста Києва 18 червня 2025 року у справі № 756/8256/25 відповідає з огляду на наступне.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 Сімейного кодексу України).
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина п`ята статті 183 того ж кодексу).
Судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункти 4 і 5 частини першої статі 161 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Статтею 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів.
Згідно із частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що Оболонським районним судом м. Києва 18 червня 2025 року за заявою ОСОБА_2 виданий судовий наказ № 756/8256/25, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 червня 2025 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Підставами для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 зазначив те, що у стягувача ОСОБА_2 були відсутні правові підстави для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, оскільки він добровільно виконує свій обов`язок по утриманню дітей і діти проживають з ними обома, а отже на теперішній час між ним існує спір щодо місця проживання дітей та щодо утримання дітей.
На підтвердження заявлених вимог боржником наданий витяг з Реєстру київської територіальної громади про його зареєстроване місце проживання, з якого убачається, що ОСОБА_1 разом з дітьми та дружиною ОСОБА_2 зареєстровані за однією адресою. Той факт, що подружжя разом з дітьми мешкає за однією адресою у квартирі, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, стягувачем не заперечувався.
Під ознаки нововиявлених обставин у справі про стягнення аліментів не підпадають такі обставини: факт спільного проживання боржника зі стягувачем та їх дітьми на час подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів; факт утримання боржником сім`ї, у тому числі й факт перебування сторін у шлюбі; добровільне надання батьком допомоги та утримання дітей за його рахунок; перешкоджання дружиною у здійсненні ним батьківського обов`язку; наявність невирішеного спору між сторонами щодо місця проживання дітей та участі батьків у їх вихованні.
У постанові Верховного Суду від 01 березня 2024 року у справі № 334/6285/23 викладено висновок про те, що "тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин".
Практика Верховного Суду при розгляді аналогічних справ є усталеною та незмінною (правові висновки сформовані у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 359/3012/18, від 18 грудня 2018 року у справі № 264/1739/18, від 17 березня 2023 року у справі № 761/36042/20).
Установивши, що наведені заявником обставини не є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Оболонським районним судом міста Києва 18 червня 2025 року у справі № 756/8256/25.
Згідно правової позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 761/36042/20 у випадку незгоди з судовим наказом боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо) (частина сьома статті 170 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції при перегляді вказаної справи враховує, що спір про визначення місця проживання дітей між сторонами на час видачі судового наказу і натепер відсутній, рішенням суду місце проживання дітей з батьком не визначалось, розмір аліментів визначених судом першої інстанції відповідає положенням ч.5 ст. 183 СК України та п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)).
Для перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів такими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі цього наказу та є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права й обов`язки заявника та боржника; нововиявленими є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених. Необхідно розрізняти нові докази та докази, які підтверджують нововиявлені обставини. Перші не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, тоді як другі є даними, що підтверджують саме такі обставини. 
Крім того колегія суддів враховує, що частина перша статті 164 ЦПК України містить перелік обставин за яких суд може відмовити у видачі судового наказу. Зокрема такими обставинами можуть бути : 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
Подаючи заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами,  ОСОБА_1 не зазначив про існування на дату видачу судом першої інстанції судового наказу, обставин, які визначені у ч. 1 ст. 164 ЦПК України, які б слугували підставою суду першої інстанції для постановлення ухвали про відмову у видачі даного наказу, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без задоволення поданої ОСОБА_1 заяви .
Доводи, які наведені у апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2026 року, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови виготовлено 28 травня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв