Справа № 375/2892/25
Провадження № 2/375/260/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого – судді Смик М.М., 
за участю секретаря судового засідання Киричок В.В., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про визначення місце проживання дитини,- 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 7 вересня 2013 року вона перебуває з ОСОБА_2 у шлюбі. 
У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . 
Також позивач зазначала, що нею до суду подано позов про розірвання шлюбу. 
Позивач вказує, що дитина має з нею тісний зв`язок, звичайне та усталене місце проживання, оскільки проживає разом з нею. 
Посилаючись на зазначене, а також на те, що вона добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, оскільки сумлінно займається вихованням дочки, піклується про її духовний і фізичний розвиток, дочка тривалий час проживає з нею, забезпечена всім необхідним, вважав за доцільне визначити місце проживання дитини з нею. 
Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників
З довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної міграційної служби в м. Києві та Київській області від 12 січня 2026 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . 
Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 24 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 19 березня 2026 року о 10 год 00 хв. 
Цією ж ухвалою залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – службу у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області. 
Витребувано від служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю – ОСОБА_1 . 
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 19 березня 2026 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – службу у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області на належну третю особу – орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області. 
У зв`язку із заміною третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підготовче засідання відкладено до 16 квітня 2026 року 11 год 00 хв.
15 квітня 2026 року представник органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області – Матинченко Н.М. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи у відсутності представника. 
Позивач 16 квітня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала клопотання про відкладення розгляду справи. 
16 квітня 2026 року розгляд справи відкладено до 19 травня 2026 року 11 год 00 хв у зв`язку з неявкою учасників справи. 
29 квітня 2026 року представник органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області – Матинченко Н.М. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала клопотання про долучення доказів, зокрема, письмового висновку щодо недоцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю. 
19 травня 2026 року розгляд справи відкладено до 4 червня 2026 року 10 год 30 хв у зв`язку з неявкою сторін. 
4 червня 2026 року позивач за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності; у цій же заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області – Матинченко Н.М. 4 червня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала заяву, в якій просила про розгляд справи у відсутності представника. 
4 червня 2026 року розгляд справи відкладено до 23 червня 2026 року у зв`язку з неявкою відповідача.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 23 червня2026 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні 2 липня 2026 року о 10 год 00 хв. 
Представник органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області – Матинченко Н.М. 2 липня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала заяву, в якій просила про розгляд справи у відсутності представника. 
Стислий виклад позиції інших учасників справи
Відзив на позовну заяву до суду не надходили.
Позиція сторін у судовому засіданні 
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а саме визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 разом з нею. 
На запитання суду, позивач надала усну відповідь, за змістом якої, спір щодо місця проживання малолітньої дочки відсутній. 
Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що з 7 вересня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 16 лютого 2026 року розірвано.
У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
З характеристики, виданої головою ОСББ «Мрія-10» – ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Разом з ОСОБА_1 проживає малолітня дочка ОСОБА_3 ; з жовтня 2023 року проживають в двох; батько дитини спільно з родиною не проживає.
Відповідно до характеристики, виданої тимчасово виконуючи обов`язки начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_1 за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 зарекомендувала себе професійно грамотним, дисциплінованим, працелюбним військовослужбовцем. Обов`язки за посадою опанувала і виконує їх з високою самовіддачею. Користується заслуженим авторитетом командування військової частини. Протягом проходження військової служби адміністративне стягнення за вчинення корупційного або військово-адміністративного правопорушення не накладалося. 
За період з червня 2025 року до жовтня 2025 року ОСОБА_1 отримала грошове забезпечення в сумі 220 426,03 грн, що підтверджується довідкою від 18 листопада 2025 року № 2723 військової частини НОМЕР_2 . 
З акта обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 4 вересня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 працює у військовій частині НОМЕР_2 на посаді діловода відділення персоналу штабу, мобілізована, та має такий склад сім`ї – дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для дитини створені належні умови проживання, розвитку, дитина всім необхідним забезпечена. 
Відповідно до характеристики, виданої вихователем ОСОБА_7 та в.о. директора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відвідує заклад дошкільної освіти «Малятко» з червня 2024 року. ОСОБА_3 виховується не в повній сім`ї. Між дитиною та рідними спостерігаються хороші взаємини. Дитина належним чином забезпечена всім необхідним. Дівчинка вихована дуже добре, ввічлива, тактовна, скромна, дисциплінована, комунікабельна, дуже добра та товариська. За характером дівчинка спокійна, врівноважена, не конфлікта, чуйна, має авторитет. Мама багато уваги приділяє розвитку дитини. 
З довідок Комунального некомерційного підприємства «Рокитнянська багатопрофільна лікарня» від 18 серпня 2025 року № 287, № 323, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. 
З акта обстеження умов проживання від 23 березня 2026 року вбачається, що умови проживання у квартирі АДРЕСА_1 добрі, відповідають загальноприйнятим нормам, кімнати облаштовані за призначенням, укомплектовані необхідною технікою та меблями. 
Висновком органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, який затверджений рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Київської області 28 квітня 2026 року № 161, визнано недоцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із матір`ю – ОСОБА_1 . 
Орган опіки та піклування мотивував висновок тим, що батько дитини – ОСОБА_2 не заперечує проти того, щоб дочка і на далі проживала разом з матір`ю. Отже, фактичне проживання дитини разом з матір`ю та відсутність заперечення з боку батька щодо місця проживання дитини, не свідчить про порушення прав матері та наявність підстав для звернення останньої до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею. 
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі – Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява N 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім – права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) міститься висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». 
При вирішенні даної справи, судом встановлено і це не заперечували сторони у справі, що малолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з матір`ю у квартирі АДРЕСА_1 .
Квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 17 червня 2016 року. 
Відповідно до частин 3, 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, оскільки діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюбні відносини, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Оцінивши висновок органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, який затверджений рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Київської області 28 квітня 2026 року № 161, суд зазначає наступне.
Орган опіки та піклування мотивував висновок тим, що малолітня дитини – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір`ю – ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 . Батько малолітньої дитини – ОСОБА_2 не заперечував та не заперечує проти того, щоб малолітня дочка і на далі проживала разом з матір`ю, а, відтак, між батьками відсутній спір щодо місця проживання малолітньої дитини, оскільки відповідач не заперечує проти проживання дочки разом із матір`ю, що відповідає інтересам дитини. 
Суд, погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він достатньо мотивований та відповідає інтересам дитини. 
З урахуванням зазначеного, батьки малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. 
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом з тим, позивачем не надано доказів в розумінні положень статей 76-81 ЦПК України щодо предмета заявлених вимог, докази в обґрунтування заявлених вимог в матеріалах справи відсутні. Останніх не здобуто і під час розгляду справи.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2))
Отже, враховуючи, що малолітня дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за взаємною згодою батьків проживає разом з матір`ю – ОСОБА_1 , що визнають сторони у справі, батько дитини не заперечує щодо проживання дочки з позивачем, судом не встановлено наявність між сторонами спору щодо місце проживання дочки ОСОБА_3 , отже, правові підстави для задоволення вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю відсутні.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Висновки суду щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу судового збору, сплаченого за подання позову.
Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 200, 258-259, 267, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про визначення місце проживання дитини, – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Повне рішення суду складено 2 липня 2026 року.
Відомості про учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ). 
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області вул.Незалежності, 2 у селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області.

Суддя Марина СМИК