З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
704/481/26 
15.06.2026 року м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої-судді: Воронкової І.Г.
секретаря судового засідання: Джуській Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву органу опіки та піклування виконкому Тальнівської міської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:
02.04.2026 року року до Тальнівського районного суду надійшла зазначена позовна заява.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 26.02.2024 року малолітня ОСОБА_1 перебуває на обліку як така, що потрапила у складні життєві обставини. Дитина та її мати ОСОБА_2 зареєстровані по АДРЕСА_1 . Мати не виконує свох батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , не забезпечує її необхідними речами для життя та здоров`я, у помешканні відсутні необхідні запаси продуктів харчування, немає приготовленої їжі, дитячого одягу, іграшок. Мати в будинку не прибирає, вихованням та розвитком своєї дитини не займається. У дитини немає окремого спального місця, продуктів харчування згідно віку також немає, засоби гігієни відсутні. Мати неодноразово отримувала зауваження від працівників служби у справах дітей, які постійно обстежували умови проживання даної сім`ї та здійснювався контроль щодо виховання та утримання дитини. Під час чергового обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 працівниками відділу служби у справах дітей було виявлено, що у будинку спостерігається значне задимлення через викид продуктів горіння в житлові кімнати, де знаходиться дитина, а в кімнаті наявні антисанітарні умови проживання дитини, присутній запах кіптяви та тютюну, сама дитина дуже брудна і має всі ознаки недогляду. Впродовж лютого місяця 2026 року працівниками відділу служби у справах дітей систематично здійснювалися обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 , проводились профілактичні бесіди, але змін в кращу сторону не відбулося. Згідно заяви матері дитину влаштовано в сім`ю патронатного вихователя з 26.01.2026 року, матері наданий місячний строк для усунення всіх недоліків у побуті. Групові заняття по роботі з психологом мати ОСОБА_2 відвідала лише один раз. У зв`язку з тим, що мати злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку дитини, не дбає про неї та її здоров`я, позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , і стягнути з матері аліменти на користь тих установ чи громадян, на чиєму утриманні буде знаходитися дитина.
В судове засідання представник органу опіки та піклування Кравчук Н.В. не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує повністю просить їх задовольнити.
Відповідачка у судове засідання двічі не з`явилася, у відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідачка являється такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, оскільки повістки до суду отримала особисто. Заяв та клопотань не надавала, відзиву не надсилала, про причини неявки не повідомила, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність.
Розглянувши заяви учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд дійшов наступного висновку.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилася в Черкаській області, Звенигородський район, м. Тальне, її батьками записані: батько - ОСОБА_4 , матір - ОСОБА_2 (а.с. 15).
Згідно рішення виконавчого комітету Тальнівської міської ради від 29.01.2026 року вирішено влаштувати дитину ОСОБА_1 з 26.01.2026 року в сім`ю патронатного вихователя (а.с. 9, 11).
Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тальнівської міської ради від 28.01.2026 року за результатом розгляду питання про стан виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки ОСОБА_3, було вирішено направити матеріали до Тальнівського відділу поліцейської діяльності № 1 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП (а.с. 10).
Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тальнівської міської ради від 27.02.2026 року вирішено звернутися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 (а.с. 12).
Як вбачається з характеристики старости Тальнівської міської ради № 3 від 27.01.2026 року, ОСОБА_2 характеризується з негативної сторони, не працює, зловживає спиртними напоями, дитину ОСОБА_3 нерідко залишає без нагляду дорослих, дівчинка має недоглянутий вигляд, погано одягнена і не відповідно до погодних умов (а.с. 13).
Відповідно до актів обстеження умов проживання від 13.01.2026, 24.01.2026, 13.02.2026, 23.01.2026, 31.03.2026 було проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 і виявлено, що дитина ОСОБА_1 проживає разом зі своєю матір`ю і трьома неповнолітніми братами і сестрою в будинку матері відповідачки. Кімнати брудні, скрізь розкиданий бруд та недопалки, кімнати облаштовані поламаними меблями, в шафах і біля них розкиданий брудний одяг та взуття, в будинку є пічне опалення, груба в аварійному стані (а.с. 22-26).
Згідно заяви матері від 23.01.2026 року дитину влаштовано в сім`ю патронатного вихователя з 26.01.2026 року на три місяці, в подальшому відповідачка заявою від 31.03.2026 року просила продовжити термін перебування дитини в іншій родині ще на три місяці (а.с. 33, 35).
Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.03.2026 року ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за ст. 184 КУпАП (а.с. 34). 
Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тальнівської міської ради ОСОБА_1 було влаштовано з 26.01.2026 року у сім`ю патронатного вихователя, за час перебування дитини в патронатній сім`ї, ОСОБА_2 не цікавилася дитиною. 
Згідно рішення виконавчого комітету Тальнівської міської ради від 26.03.2026 року затверджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8).
Отже, зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків.
Досліджені судом докази у сукупності, на переконання суду, достатньо свідчать про свідоме ухилення матері від виконання свого обов`язку виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тощо. Жодних доказів зворотнього або на спростування доводів позивача, відповідачкою суду не надано.
Крім того, відповідачка, знаючи про те, що судом розглядається дана справа, будучи присутньою в підготовчому судовому засіданні, в подальшому в судові засідання двічі не з`явилася, жодних заяв суду не надала, що свідчить про її байдуже ставлення до даної справи. 
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Із змісту ч. 1-3 статті 150 СК України слідує, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).
Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України).
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України, правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно роз`яснень у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх доказів на підтвердження факту свідомого ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини відповідачкою ОСОБА_2 .
За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачкою своїх обов`язків відносно своєї дитини, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 .
Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. 
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 матір`ю якої записана ОСОБА_2 (а.с.15).
Як зазначає орган опіки і піклування в позовній заяві, відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до свої доньки, не забезпечує її необхідними речами для життя та здоров`я. Наголошує, що відповідчка є працездатною особою, обмежень для виконання батьківського обов`язку немає.
Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та необхідності його задоволення.
Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позовну заяву задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь тих установ чи громадян, на чиєму утриманні буде знаходитися дитина, до її повноліття або до усиновлення, аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2026 року.
Передати малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до органу опіки та піклування виконавчого комітету Тальнівської сільської ради на період прийняття рішення про подальше її влаштування.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2662,40 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Роз`яснити сторонам у справі, що відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Воронкова