РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 	справа № 580/13729/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гайдаш В. А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та рішень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 1), військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач 2), в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо взяття на військовий облік та зняття з військового обліку, та направлення на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення даних про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних до Єдиного військовозобов`язаних та резервістів державного реєстру призовників;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити дані про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації" в частині призову на військову службу по мобілізації ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та призначення на посаду;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу та звільнити з військової служби.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 був виключений з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», як особа, засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Оскільки чинне законодавство не передбачає повторного взяття на облік осіб, виключених за цією статтею, позивач не мав статусу військовозобов`язаного. Вказує, що позивача було мобілізовано у незаконний спосіб із порушенням порядку призову, процедури взяття на військовий облік та без належного медичного огляду. Вважає, що вказані порушення процедури призову та незаконність відповідного наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 свідчать про відсутність законних підстав для подальшого видання наказів про зарахування позивача до списків особового складу та набуття ним статусу військовослужбовця.
Військова частина НОМЕР_1 подала 14.01.2026 до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що військова частина зараховує прибулий особовий склад до списків наказом по стройовій частині в день прибуття на підставі іменних списків ТЦК та СП. Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 329 від 21.11.2025 позивача призначено на посаду стрільця та зараховано на всі види забезпечення. З цього моменту він набув статусу військовослужбовця, приступив до виконання обов`язків та отримує грошове забезпечення. Військова частина НОМЕР_1 діяла в межах повноважень, оскільки отримала всі необхідні документи від ТЦК. Оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, який уже вичерпав свою силу моментом виконання (зарахуванням до списків). Наразі між сторонами існують нові правовідносини щодо проходження служби, що регулюються Законом № 2232-ХІІ. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
20.01.2026 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що предметом розгляду є незаконна мобілізація позивача, який має статус невійськовозобов`язаного, оскільки був виключений з військового обліку. Статус громадянина (призовник, військовозобов`язаний тощо) визначає обсяг його обов`язків, проте позивач, будучи офіційно виключеним з військового обліку, втратив статус військовозобов`язаного і не належить до жодної з визначених законом категорій. Оскільки виключення з обліку є остаточною процедурою, що звільняє особу від мобілізації, а механізм повторного взяття таких осіб на облік законодавством не передбачений, призов позивача вважає незаконним.
Ухвалою від 29.12.2025 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.
З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 (Монастирище).
Відповідно до витягу із застосунку Резерв+ від 12.08.2025 позивач був виключений з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, що не заперечується сторонами. 
21.11.2025 позивач пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією та був визнаний придатним до військової служби на підставі ст. 64в, 39в графи ІІ розкладу хвороб, графи ТДВ, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 2025-1121-1251-0421-0 від 21.11.2025. 
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 21.11.2025 № 3736-М ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлений до військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.11.2025 № 329 ОСОБА_1 з 21.11.2025 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо взяття позивача на військовий облік та призову на військову службу по мобілізації, останній звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд врахував таке.
За змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану” у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.
Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.12.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною 1 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ч. 5 ст. 33 Закону № 2232-ХІІ військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок № 1487, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.
Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період (п. 3 Порядку № 1487).
Згідно п. 22 Порядку № 1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону № 2232-ХІІ.
Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені в статті 37 Закону № 2232-ХІІ.
Пунктом 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ в редакції, що була чинною до 18.05.2024, встановлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
11.04.2023 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 (далі Закон № 3633-ІХ).
Відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ, у редакції, чинній з 18.05.2024, встановлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Як встановив суд та не є спірним у цій справі ОСОБА_1 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) та був виключений з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовозобов`язаний, який був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. 
Однак, станом на момент призову позивача частина 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не містила такої підстав для виключення з військового обліку осіб, раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Окрім того, згідно пункту 4 розділу «Загальні питання» Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема, особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
З огляду на наведені вище положення Закону № 2232-ХІІ та Порядку № 560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, зобов`язані перебувати на військовому обліку та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Законодавство не передбачає збереження стану (статусу) виключення з військового обліку для осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Водночас, такі особи підлягають взяттю на військовий облік, зокрема військовий облік військовозобов`язаних, на загальних підставах, передбачених ч. 1 ст. 37 Закону № 2232-XII, якщо відсутні передбачені чинною редакцією ч. 6 ст. 37 Закону №2232-XII підстави для виключення з військового обліку.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України в Рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997 зазначив, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).
Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).
Суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що повторне взяття на військовий облік на підставі нових законів є обмеженням його конституційних прав і свобод, оскільки позивач не наводить посилання на конкретне, передбачене Конституцією України право та/або свободу, яке б було обмежено внаслідок взяття позивача на військовий облік у зв`язку із необхідністю виконання конституційного обов`язку позивача, як громадянина України, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який встановлено статтею 65 Конституції України.
Законне взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його існуючих конституційних прав і свобод.
У спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки такі виникли після 18.05.2024, тобто після внесення відповідних змін до Закону № 2232-XII.
Також, у позовній заяві позивачем не наведено обґрунтованих аргументів, які б дозволяли стверджувати, що виключення з військового обліку особи, яка була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, може вважатися саме правом особи, що не може бути скасоване або змінене.
Отже, оскільки у цій справі в межах спірних правовідносин не встановлено протиправних дій/бездіяльності або рішень відповідача, які б порушували права позивача, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача 1 виключити дані про перебування позивача на військовому обліку військовозобов`язаних з Реєстру не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» у частині призову позивача на військову службу по мобілізації суд зазначає наступне.
Як було зазначено вище, відповідно до положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку № 560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі чи виправних робіт за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Як встановив суд, позивач 21.11.2025 пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією та відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 2025-1121-1251-0421-0 від 21.11.2025 був визнаний придатним до військової служби на підставі ст. 64в, 39в графи ІІ розкладу хвороб, графи ТДВ. 
Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було правомірно видано наказ «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 21.11.2025 № 3736-М, згідно з яким відповідно до поіменного списку № 12090 від 21.11.2025 ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлений до військової частини НОМЕР_1 . 
Водночас, у питанні скасування акта індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21).
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що після прийняття оспорюваного наказу відповідачем 1 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 21.11.2025 № 3736-М про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період солдата ОСОБА_1 та зарахування такого солдата до списків військової частини НОМЕР_1 виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008. Цими актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов. Цей наказ вже реалізований, та позивач був зарахований до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові, а відтак у цій частині позовних вимог слід відмовити.
Щодо позовних вимог позивача до військової частини про визнання протиправним та скасування наказу про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , виключення позивача із списків складу військової частини та звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.
Як встановив суд згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.11.2025 № 329 ОСОБА_1 з 21.11.2025 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Матеріалами справи підтверджується, що на час звернення позивача до суду з цим позовом позивач вже не був військовозобов`язаним, а мав статус військовослужбовця, оскільки зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Тобто, позивач вважається таким, що з моменту прийняття на військову службу виключений з військового обліку військовозобов`язаних.
Видаючи оспорюваний наказ від 21.11.2025 № 329 про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , командир військової частин виходив з того, що, направляючи особу до військової частини НОМЕР_1 , територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснив всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, зокрема, для реалізації права позивача на звільнення від призову на військову службу.
Командир військової частини НОМЕР_1 не мав права не зарахувати позивача до особового складу військової частини НОМЕР_1 , адже отримав усі передбачені чинним законодавством документи та беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного позивачем наказу.
Відповідно до приписів п. 14 Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280 (далі - Інструкція № 280) зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є: для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Згідно з п. 17 Інструкції № 280 забороняється зараховувати до списків особового складу військової частини наказом по стройовій частині осіб, які прибули без документів.
Докази на підтвердження заборони відповідачу 2 видати наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини відсутні.
Крім того, відповідно до пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-XII. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з частиною третьою статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Суд враховує, що після видання наказу від 21.11.2025 № 329 про зарахування до списків особового складу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, які не передбачають звільнення з військової служби шляхом скасування рішення про зарахування до списків особового складу військової частини чи визнання відповідних дій протиправними.
Проаналізувавши наведене вище в сукупності та в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що дії та рішення відповідачів узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача.
Суд також враховує інші аргументи та доводи позивача, зазначені у позові, однак зауважує, що вони не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах, оскільки встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволені позову.
З урахуванням положень статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ