Справа № 172/743/26
Провадження № 1-кп/172/27/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 
за участі секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора – ОСОБА_3 
неповнолітнього обвинуваченого – ОСОБА_4 
законного представника неповнолітнього обвинуваченого – ОСОБА_5 
захисника – ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у сел. Васильківка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12026041420000022 від 15.01.2026 року за обвинуваченням неповнолітнього:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в
с. Манвелівка Васильківського району Дніпропетровської області, має середню освіту, навчається в КЗО «Васильківське професійно-технічне училище» ДОР», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, -
В С Т А Н О В И В
01 січня 2026 року близько 19:00 год. неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи біля приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виникла словесна сварка з ОСОБА_7 , в ході якого у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Так, неповнолітній ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий прямий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , достовірно усвідомлюючи, що його дії носять злочинний характер, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи при цьому суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті особистих неприязних відносин, знаходячись в положенні стоячи обличчям до спини ОСОБА_7 , наніс останньому один удар правою рукою стиснутою в кулак в обличчя з правої сторони, від якого ОСОБА_7 втратив свідомість та впав на землю. 
В результаті своїх умисних протиправних дій неповнолітній ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому гілки нижньої щелепи на рівні вирізки з мінімальним зміщенням, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я понад три тижні та закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин та саден, які за своїм характером і у своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при зазначених вище обставинах визнав повністю. Дав показання у судовому засіданні, які повністю відповідають обставинам, що зазначені у обвинувальному акті. Пояснив, що прийшов до кафе в с. Манвелівка по вул. Центральна, 9 відпочивати. Його вивели на двір і почали погрожувати. В ході цього він наніс один удар по голові потерпілому і після цього вони розійшлися по домам. У скоєному кається. 
Сторони у судовому засіданні не заперечували проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, посилаючись на недоцільність дослідження доказів щодо усіх обставин обвинувачення у зв`язку з повним їх визнанням та підтвердженням у судовому засіданні самим обвинуваченим.
Судом роз`яснені сторонам наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення їх можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані ними обставини кримінального правопорушення, а також перевірено правильність розуміння цих обставин та добровільність їх позиції.
З урахуванням повного визнання своєї винуватості, визнання та підтвердження обвинуваченим всіх обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, думок усіх учасників судового розгляду та відсутності від них заперечень, суд вважає можливим визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитись лише допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.
Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених статтею 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується добре, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, навчається в КЗО «Васильківське професійно-технічне училище» ДОР», має задовільні умови проживання та виховання, фактично виховується лише матір`ю, вітчим участі у вихованні не приймає, рідний батько загинув на російсько-українській війні, а також висновки, викладені у досудовій доповіді.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та повне визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про звільнення неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді застереження.
Захисник, обвинувачений та законний представник обвинуваченого підтримали клопотання прокурора.
При застосуванні виду примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує роз`яснення, викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" № 2 від 15 травня 2006 року, згідно з якими - в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 105 КК України у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження.
При цьому, суд вважає, що вид примусового заходу виховного характеру у виді застереження сприятиме виправленню неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 та буде більш дієвим та ефективним способом впливу на нього, який, як визнано судом, на даний час не потребує застосування покарання за ч. 1 ст. 122 КК України.
Витрати на проведення судово-медичної експертизи у справі відсутні, цивільний позов не заявлений, речових доказів у справі немає. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В
Неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України
На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього обвинуваченого  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосуванням примусових заходів виховного характеру, передбачених ст. 105 КК України, у виді застереження. 
Вирок може бути оскаржений до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя    ОСОБА_1