номер провадження справи 4/195/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 Справа № 908/3803/25
м. Запоріжжя Запорізької області 
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО», (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25) 
до відповідача Акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)
про стягнення 62 715 259,34 грн.

Суддя Зінченко Н.Г. 
при секретарі судового засідання Проценко І.Е.

За участю представників сторін:
від позивача – Батовська Т.І., на підставі довіреності № 10/11-30 від 10.11.2025 (адвокат);
від відповідача – Богославський В.А., на підставі довіреності № 528 від 09.12.2025 (адвокат);

18.12.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 01/76493, сформована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС 18.12.2025, (вх. № 4216/08-07/25 від 19.12.2025) Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО», м. Київ до Акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», м. Запоріжжя про стягнення 62 715 259,34 грн. заборгованості за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-03041-ПД, дата акцептування 01.01.2024, в тому числі 62 271 005,22 грн. основного боргу, 326 344,53 грн. 3 % річних та 117 909,59 грн. інфляційних втрат.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2025 справу № 908/3803/25 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3803/25 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, присвоєний номер провадження справи 4/195/25, підготовче засідання призначено на 26.01.2026.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.01.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/3803/25 до 24.03.2026, підготовче засідання відкладалося на 10.03.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Зінченко Н.Г. з 04.03.2026 по 18.03.2026 включно на лікарняному, судове засідання, призначене на 10.03.2026, не відбулося. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 підготовче засідання у справі № 908/3803/26 перенесено на 23.03.2026.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 підготовче засідання відкладено на 15.04.2026.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.04.2026 закрито підготовче провадження у справі № 908/3803/25 та призначено справу до розгляду по суті, судове засідання призначено на 11.05.2026.
В судовому засіданні оголошувалася перерва без постановлення ухвали до 03.06.2026, про що зазначено в протоколі судового засідання від 11.05.2026.
В судове засідання 03.06.2026 з`явилися представники позивача і відповідача, фіксація судового процесу здійснювалася з використанням системи відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua. 
В судовому засіданні 03.06.2026 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.
Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на приписи ст., ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629 ЦК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що між позивачем (Оператор системи передачі) та відповідачем (Користувач) укладено договір № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління, дата акцептування 01.01.2024) шляхом підписання відповідачем 11.12.2023 заяви-приєднання. Відповідно до умов договору про надання послуг диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-03041-ПД цей договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим договором позивач зобов`язується безперервно надавати послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки, а відповідач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов договору. Як стверджує позивач, ним протягом вересня – жовтня 2025 року надавалася передбачена договором послуга та оформлені і направлені відповідачу з застосуванням Сервісу відповідні акти надання послуги та акти коригування на загальну суму 62 271 005,22 грн. В порушення умов договору від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД та вимог чинного законодавства відповідачем не здійснюються обумовлені договором планові платежі та платежі за фактично надані послуги (по актам наданих послуг) за період вересень – жовтень 2025 року, що призвело до утворення заборгованості в загальному розмірі 62 271 005,22 грн. Через порушення відповідачем умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД та положень чинного законодавства в частині своєчасних і повних розрахунків позивачем на підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу інфляційні втрати в сумі 117 909,59 грн. та 3 % річних в сумі 326 344,53 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити повністю, а також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.
Відповідачем подано суду Відзив на позовну заяву (вх. № 303/08-08/26 від 07.01.2026), в якому відповідач факт укладення договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД визнав. Проте, як зазначає відповідач до порушення провадження у справі № 908/3803/25 ним платіжними інструкціями від 20.11.2025, від 27.11.2025 і від 19.12.2025 здійснено оплату на користь позивача 30 857 499,71 грн. з призначенням платежу за послуги за вересень і жовтень 2025 року по договору від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД. Крім того, 25.12.2025 відповідачем на користь позивача сплачено 31 413 505,49 грн. за послуги за жовтень 2025 року по договору від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД. Таким чином, відповідач вважає, що в частині суми 30 857 499,71 грн. основного боргу позов у даній справі пред`явлено безпідставно, а тому в цій частині позовних вимог суд має відмовити в позові. В частині стягнення 31 413 505,49 грн. основного боргу за послуги за жовтень 2025 року по договору від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД відповідач вважає наявними підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. У зв`язку із цим відповідач не погоджується з розміром заявлених до стягнення сум інфляційного збільшення та 3 % річних. З 24.02.2022 здійснюється військова агресія Російської Федерації проти України у зв`язку із цим на всій території України введений воєнний стан. АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» провадить діяльність з розподілу електричної енергії на території Запорізької області, більша частина якої відноситься до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих територій. Протягом 2022 року більшість структурних підрозділів АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», що розташовані на тимчасово окупованій території України, були захоплені окупаційними військами та/або адміністраціями. АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» є підприємством державного сектору економіки та включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, який затверджено постановою КМУ від 04.03.2015 № 83, а також є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Стабільна та безперебійна робота товариства має вкрай важливе значення для життєдіяльності всього регіону особливо в умовах воєнного стану. Зазначені обставини стали причиною вкрай важкого фінансового стану підприємства, що ставить під загрозу не тільки спроможність АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» виконувати аварійно-відновлювальні роботи енергетичної інфраструктури, яка зазнає постійних руйнувань внаслідок обстрілів з боку РФ, підготовку до осінньо-зимового періоду, виконання заходів інвестиційних програм, виплату заробітної плати та забезпечення повноцінних розрахунків на ринку електричної енергії, а і саму можливість здійснювати компанією ліцензійну діяльність з надання послуг з розподілу електричної енергії для споживачів Запорізької області, виконувати закупівлю електричної енергії на покриття втрат на її розподіл та сплачувати навіть поточні зобов`язання за послуги з диспетчерського управління. З метою організації захисту та забезпечення безпеки енергетичних об`єктів, на виконання рішення РНБО від 17.10.2023, введеного в дію Указом Президента від 17.10.2023 № 695/2023 «Про організацію захисту та забезпечення безпеки функціонування об`єктів критичної інфраструктури та енергетики України в умовах ведення воєнних дій» Товариством в пріоритетному порядку спрямовуються грошові кошти на здійснення заходів, спрямованих на захист об`єктів електроенергетики. Крім того, відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України. На підставі викладеного, беручи до уваги принципи справедливості та підтримання оптимального балансу інтересів сторін у спорі та запобігання настанню негативних наслідків для сторін, з урахуванням фінансового стану АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», відповідач просить суд відмовити в позові в частині стягнення сум інфляційного збільшення та 3 % річних.
Позивач на підставі ст. 166 ГПК України надав Відповідь на відзив (вх. № 1245/08-08/26 від 19.01.2026), в якій вважає безпідставним і необґрунтованим заперечення відповідача. Так, заперечення відповідача щодо суми основного боргу ґрунтуються на твердженнях про відсутність заборгованості у зв`язку з її сплатою платіжними інструкціями № 9447 від 20.11.2025, № 9757 від 27.11.2025, № 10472 від 19.12.2025, № 10473 від 19.12.2025, № 10832 від 25.12.2025, із зазначенням в призначенні платежу посилання на спірні акти. Такі доводи відповідача, на думку позивача, не відповідають умовам спірного договору, в якому в п. 3.9 встановлено, що за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за цим договором). При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів зараховується в оплату пені та штрафних санкцій, за наявності письмової згоди користувача. У цій справі пред`явлені позовні вимоги щодо суми основного боргу, що виникла за зобов`язаннями вересня – жовтня 2025 року на загальну суму 62 271 005,22 грн. на підставі наступних документів: - Акт коригування № ДУА_К-0004844 від 03.09.2025 до Акту надання Послуги № ДУА-0017103 від 30.06.2025 на суму збільшення 0,02 грн.; - Акт надання Послуги ДУА-0019506 за вересень 2025 року від 30.09.2025 на суму 29 477 397,71 грн.; - Акт надання Послуги № ДУА-0020312 за жовтень 2025 року від 31.10.2025 на суму 32 793 607,49 грн. Відповідач протягом заявленого періоду не здійснював ані поетапної оплати, згідно рахунків, виставлених позивачем відповідно до п. 3.5 договору, ані оплат на підставі отриманих Актів, що є порушенням грошового зобов`язання за договором. Поряд з цим, у відповідача перед позивачем на дату подачі позову у справі № 908/3803/25 по спірному договору від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД наявна заборгованість за попередні періоди. При цьому, на розгляді в Господарському суді Запорізької області на час звернення позивача до суду з позовом у цій справі перебували та перебувають досі ряд справ за позовом НЕК «Укренерго» до АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» про стягнення сум заборгованості за спірним договором за попередні періоди в загальному розмірі 538 972 648,81 грн. Загальна сума платежів, здійснених відповідачем згідно Акта звірки становить 408 842 080,88 грн. та, є очевидним, не покриває заборгованість за попередні періоди (минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення). Таким чином, доводи відповідача щодо наявності підстав для відмови в задоволені позовних вимог в частині суми 30 857 499,71 грн. та для закриття провадження в частині суми 31 413 505,49 грн. у зв`язку із здійсненням оплат платіжними інструкціями № 9447 від 20.11.2025, № 9757 від 27.11.2025, № 10472 від 19.12.2025, № 10473 від 19.12.2025 та № 10832 від 25.12.2025 є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи та умовам спірного договору. Позивач просить суд врахувати, що відповідачем погоджено обсяги та вартість послуги, пред`явленої до стягнення у справі № 908/3803/25, шляхом підписання спірних актів без зауважень та заперечень. Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обставини відсутності у нього заборгованості за отримані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за договором № 00503-03041-ПД від 01.01.2024, а отже заборгованість в сумі 62 271 005,22 грн. підлягає стягненню. Також позивач просить суд врахувати, що з огляду на запровадження в країні військового стану, за порушення грошового зобов`язання відповідачем позивачем розраховані та заявлені до стягнення лише три відсотки річних за користування коштами та інфляційні нарахування, які не являються неустойкою та носять компенсаційний характер. На сьогодні позивач знаходиться у не менш скрутному становищі ніж інші суб`єкти господарювання, які постраждали та продовжують потерпати внаслідок військової агресії Російської Федерації. Позивач вважає, що доводи відповідача про відмову у стягненні 3 % річних та інфляційних нарахувань є необґрунтованим з огляду на тривале порушення відповідачем виконання грошових зобов`язань за договором. Тобто, порушення відповідача не носять характеру «винятковості», враховуючи тривалість порушення. Позивач зауважує, що заявлені до стягнення суми 3% річних та інфляційних нарахувань не є занадто великими до суми основного боргу, що не порушує принципи справедливості та пропорційності. За таких обставин, позивач просить суд позов задовольнити повністю.
Відповідачем на підстав ст. 167 ГПК України надані Заперечення на відповідь на відзив (вх. № 2232/08-08/26 від 28.01.2026), в яких відповідач наполягає на тому, що здійсненні ним платіжними інструкціями № 9447 від 20.11.2025, № 9757 від 27.11.2025, № 10472 від 19.12.2025, № 10473 від 19.12.2025 та № 10832 від 25.12.2025 оплати мають бути враховані в рахунок погашення заборгованості по основному боргу саме у цій справі. При цьому, доводи позивача про застосування положень п. 3.9 договору відповідач вважає безпідставними із посиланням на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10.10.2023 у справі № 916/2357/22, в яких зазначено, що можливість застосування положень статті 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Отже, якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу, - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг) - черговість, установлена статтею 534 Кодексу, застосовуватися не може. Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження або платіж отримано без реквізиту «призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо. Так само, відповідач вважає недоведеними твердження позивача, що сплачена ним сума платежів не покриває розмір заборгованості за попередні періоди. Також, відповідач вважає, що позивачем не спростовані заперечення викладені у відзиві на підставі яких вбачаються підстави для відмови в стягненні санкцій за ст. 625 ЦК України.  
06.03.2026 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС до Господарського суду Запорізької області від ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» надійшли Письмові пояснення на заперечення відповідача (вх. № 5077/08-08/26 від 06.03.2026), в яких позивач просить суд врахувати, що статтею 534 ЦК України встановлено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі та, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Верховний Суд в постанові від 10.10.2023 у справі № 916/2357/2247, на яку посилається відповідач, зазначає, крім іншого: «Поряд з цим, вирішуючи питання щодо застосування норми статті 534 ЦК України, яка визначає, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу, Верховний Суд виходить з того, що дана норма диспозитивна і в договорі сторони можуть відступити від цих положень та врегулювати свої відносини на власний розсуд. Окрім того, інша черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням може бути встановлена законом.». Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 921/12/19, від 06.07.2020 у справі № 754/2569/16-ц, сторони, керуючись ст. 534 ЦК України, можуть на власний розсуд визначити у договорі порядок зарахування грошових коштів, які отримуються від іншої сторони договору, при цьому за наявності сукупності умов, які передбачені договором, призначення платежу, вказане платником, не є обов`язковим та не має вирішального значення для здійснення зарахування грошових коштів у визначеному умовами договору порядку. Окрім того, Верховний Суд в постанові від 01.12.2022 по справі № 910/4160/20 навів наступний висновок: «Аргументи скаржника норми статті 534 ЦК України щодо неправильного застосування судами та необхідності врахування висновку Верховного Суду, що можливість застосування положень залежить від змісту цієї статті безпосередньо реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання, і це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може, відхиляються , оскільки у цих справах сторони у договорі, керуючись принципом свободи договору, не визначали умови черговості розподілу отриманих коштів. У постановах, на які посилається скаржник, Верховний Суд вирішував питання щодо застосування норми статті 534 ЦК України, якщо інше не передбачено договором. Натомість, у справі, яка переглядається, сторони визначили інший порядок, якого, як встановили суди, Енергоатом дотримався.». Отже, черговість зарахування оплат відповідно до ст. 534 ЦК України встановлює черговість до різних вимог (штрафні, основний борг) та якщо інше не встановлено договором. З урахуванням викладеного, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. 
Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд 

УСТАНОВИВ

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (позивач у справі, НЕК «УКРЕНЕРГО») є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство». 
НЕК «УКРЕНЕРГО» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до ст. 108 ЦК України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго» (публічно доступний за адресою: https://ua.energy/pro_kompaniyu/statut/statut-ta-ustanovchi-dokumenty/).
Відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» НЕК «УКРЕНЕРГО» виконує функції оператора системи передачі – юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.
Згідно з п. 10. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з диспетчерського управління.
Як свідчать матеріали справи, 01.01.2024 між НЕК «УКРЕНЕРГО» (Оператор системи передачі (ОСП)) та Публічним акціонерним товариством «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» (Користувач) укладено Договір № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління шляхом підписання ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 11.12.2023 заяви-приєднання (надалі - Договір).
Текст договору приєднання про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, його редакції та додатки – опубліковані на офіційному сайті НЕК «УКРЕНЕРГО» за наступним посиланням: https://ua.energy/uchasnikam_rinku/reyestratsiya-uchasnykivrynku/dogovory/#1696341713148- 16b0f4f3-d1df.
Наказами НЕК «УКРЕНЕРГО» від 22.12.2023 № 742, від 07.06.2024 № 344 та від 06.08.2025 № 627 затверджувалися відповідні редакції договору приєднання про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та додатків до нього.
Відповідно ч., ч. 1, 3 ст. 90 ГПК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.
Згідно ч., ч. 4, 5 ст. 89 ГПК України до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації.
Як встановлено судом, 16.05.2025 проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу з кодом ЄДРПОУ: 00130926, щодо зміни найменування юридичної особи, саме: найменуванням юридичної особи з кодом ЄДРПОУ: 00130926 є Акціонерне товариство «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», організаційно-правова форма: Акціонерне товариство, тип організаційно-правової форми: Приватне.
Суд зазначає, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означають її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. (Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 910/18692/21)
На підставі викладеного, суд констатує зміну найменування Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» на Акціонерне товариство «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» (відповідач у справі).
Відповідно до умов Договору про надання послуг диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-03041-ПД від 01.01.2024 (в редакції наказу НЕК «УКРЕНЕРГО» від 06.08.2025 № 627, надалі умови Договору викладені в цій редакції) цей Договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим Договором ОСП безперервно надає послугу з диспетчерського (оперативно- технологічного) управління (далі - Послуга), а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки, а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану Послугу відповідно до умов цього Договору. Послуга, яка надається за цим Договором, згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016:2010) має код 35.12. (п. 2.1 Договору)
Користувач зобов`язався здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору. (п. 2.2 Договору)
Під час виконання вимог цього Договору, а також питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавства України, зокрема Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами ринку, Кодексом системи передачі, Кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України та ОЕС України. (п. 2.3 Договору)
Згідно пункту 3.1. Договору ціна цього Договору визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік.
Оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється НКРЕКП відповідно до затвердженої нею методики (порядку) та оприлюднюється OCП на своєму офіційному веб-сайті https://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою. (п. 3.2. Договору)
За змістом пункту 3.3 Договору обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі. 
Відповідно до пункту 6.6. глави 6 розділу XI Кодексу системи передачі обсяг послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначається: для ОСР - як обсяг розподіленої електричної енергії, обсяг купівлі електричної енергії для компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами оператора системи розподілу та обсяг електричної енергії для господарчих потреб ОСР.
Планова та/або фактична вартість послуги визначається як добуток діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. (п. 3.4 Договору) 
Умовами п. 3.5 Договору сторони погодили, що Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із зазначеною системою платежів і розрахунків: 
1 платіж – до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;
2 платіж – до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;
3 платіж – до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.
Плановий обсяг послуги, що використовується для визначення планової вартості послуги, визначається на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі – АКО) за кожну декаду розрахункового періоду (п. 3.6 Договору)
Відповідно до п. 3.7 Договору Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих позивачем або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу з використанням підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі. 
Вартість фактично наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), Акти надання послуги направляються Користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).
Коригування обсягів та вартості фактично наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в «Системі управління ринком», що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. 
Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, відповідач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно), або Акта надання послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).
Акти надання Послуги та акти коригування до актів надання Послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники акта надання Послуги та/або акта коригування до актів надання Послуг в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони.
За умовами п. 3.8 Договору Користувач здійснює підписання актів надання послуги та актів коригування до актів надання послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання Користувачем. 
У разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий період актом надання послуги Користувач має право оскаржити зазначені в акті надання послуги вартість та/або фактичний обсяг послуги шляхом направлення ОСП (АКО) та ППКО повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений цим Договором термін. Якщо Користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта надання послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей. 
У разі підтвердження розбіжностей ППКО Користувач надає АКО актуальні дані для здійснення врегулювання. Врегулювання розбіжностей здійснюється в терміни та відповідно до вимог додатка 10 до Правил ринку та відображаються в акті коригування. 
Черговість зарахування коштів для оплати послуг за Договором визначена п. 3.9 Договору.
Згідно з п. 11.1 Договору позивач щокварталу оформлює акт звірки рахунків наданої послуги відповідно до форми, наведеної в додатку 5 до цього Договору, та в строк до 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надсилає його відповідачу в електронній формі з використанням електронного підпису (за допомогою Сервісу) або надає Відповідачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом уповноваженої особи зі своєї сторони. Відповідач протягом 3 робочих днів з дня отримання акта звірки розрахунків наданої послуги заповнює його зі своєї сторони, підписує його та повертає один примірник позивачу.
Пунктом 11.3 Договору визначено, що акти надання/коригування послуги, акти звірки розрахунків, рахунки, будь-які повідомлення за цим Договором повинні направлятися однією стороною іншій за допомогою Сервісу, електронною поштою або факсимільним повідомленням, а також можуть бути підтверджені рекомендованим листом, іншим реєстрованим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому Договорі.
В п. 11.5 Договору передбачено, що будь-які документи, що створюються/укладаються Сторонами під час виконання цього Договору (у тому числі акт надання Послуги або акт коригування до акта надання Послуги), можуть бути підписані Сторонами як у паперовій формі шляхом проставляння власноручного підпису уповноваженої особи на час тимчасового не функціонування Сервісу, про що ОСП зобов`язаний повідомити на своєму офіційному вебсайті, так і в електронній формі з використанням електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено законом) за допомогою Сервісу, який забезпечує юридично значимий електронний документообіг між Сторонами та знаходиться в мережі Інтернет за посиланням: https://оnІіnе.uа.еnеrgу/. Один документ повинен бути підписаний обома Сторонами у один і той самий спосіб (в залежності від форми документу).
Електронний документ, який направляється Стороною на виконання цього Договору через Сервіс, вважається одержаним іншою Стороною з моменту набуття документом статусу «Доставлено» у Сервісі. (абз. 4 п. 11.6 Договору)
Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою Сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, породжує права та обов`язки для Сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичному документу, який міг би бути створений однією зі Сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб. (абз. 5 п. 11.6 Договору)
В п. 11.7 Договору Сторони погодили, що для забезпечення електронного документообігу Сторони зобов`язуються здійснити реєстрацію в Сервісі та дотримуватись правил та інструкції користування Сервісом, які ним передбачені. 
Згідно з п. 11.8 Договору при підписанні документів електронним підписом використовується сертифікат, виданий кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг, у порядку, встановленому законодавством. 
Пунктом 11.9 Договору передбачено, що Сторона підтверджує, що документи, підписані електронним підписом за допомогою Сервісу з використанням реєстраційних даних Сторони, є такими, що підписані цією Стороною (уповноваженою нею особою).
Згідно із п. 4.1 Договору обов`язки Оператора системи передачі (ОСП), зокрема, передбачають:
- своєчасно та професійно надавати послугу (п. 4.1.1);
- складати та передавати Користувачу акти про надання послуг (п. 4.1.15);
- здійснювати розрахунки за надані послуги (п. 4.1.16).
У відповідності до п. 4.2 Договору Користувач зобов`язаний, зокрема:
- своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за Договором (п. 4.2.1);
- підписувати зі своєї сторони акти надання послуги, акти коригування до актів надання послуги. Акти звірки розрахунків наданої послуги та повертати ОСП у випадках, передбачених цим Договором (п. 4.2.4);
- надавати Оператору системи передачі (ОСП) свої прогнози споживання та виробництва електричної енергії згідно з вимогами Кодексу системи передачі (п. 4.2.19).
Пунктом 4.3 Договору визначені права Оператора системи передачі (ОСП), Виконавця, в тому числі, - своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану послугу (п. 4.3.2).
Пунктом 7.2 Договору закріплено, що сторони несуть відповідальність за достовірність даних, що надаються.
Пунктом 7.8 Договору обумовлено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до пункту 8.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання, або неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин.
Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (пожежі, повені, землетрусу, стихійного лиха, воєнних дій та інших обставин непереборної сили), унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за цим Договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону. Доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України. (п., п. 8.3, 8.4 Договору).
Пунктом 12.2 Договору сторони обумовили, що наявність спору, що виникає у зв`язку з цим Договором, не звільняє сторони від виконання їх зобов`язань відповідно до умов цього Договору.
У випадках, не передбачених цим Договором, сторони керуються чинним законодавством України. ( п. 12.4 Договору)
У відповідності до п. 13.1 Договору він набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної в повідомленні ОСП, і діє до 31 грудня (включно) року, в якому акцептована заява-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору у спірному періоді суду не надано. 
Як з`ясовано судом в ході судового вирішення спору, на підставі укладеного Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-П позивач протягом вересня - жовтня 2025 року надав відповідачу послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що підтверджується:
- Актом коригування № ДУА_К-0004844 від 03.09.2025 до Акту надання Послуги № ДУА-0017103 від 30.06.2025 на суму збільшення 0,02 грн.;
- Актом надання Послуги № ДУА-0019506 за вересень 2025 року від 30.09.2025 на суму 29 477 397,71 грн.;
- Актом надання Послуги № ДУА-0020312 за жовтень 2025 року від 31.10.2025 на суму 32 793 607,49 грн.
Зазначені Акти сформовані позивачем та направлені відповідачу із застосуванням Сервісу.
Відповідно до п. 5.5 Договору коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку. 
Пунктом 5.7. параграфу 5 розділу ХІ Кодексу системи передачі, затвердженого Постановою НКРЕКП № 309 від 14.03.2018 обсяг послуг з передачі електричної енергії визначається для ОСР на підставі даних щодо обсягів технологічних витрат електричної енергії на її розподіл територією здійснення ліцензованої діяльності, як електричними мережами ОСР, так і електричними мережами інших власників.
Додані до позовної заяви Акти підписані обома сторонами, заперечень або зауважень щодо обсягу або вартості наданої Послуги відповідні Акти не містять.
Отже, відповідач погодив обсяг та вартість наданої Послуги, визначені в цих Актах за спірний період.
Належних і допустимих доказів, в розуміння ст., ст. 76, 77 ГПК України, на спростування зазначеного відповідачем суду не надано. 
Всього згідно підписаних сторонами Актів надання Послуги за період вересня - жовтня 2025 року позивачем надано Послугу відповідачу на загальну суму 62 271 005,22 грн. 
На виконання умов Договору позивачем протягом вересня – листопада 2025 року виставлені відповідачу рахунки-фактури за Послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, які направлялися відповідачу за допомогою Сервісу, на підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи роздруківки з Сервісу «АСКОД», а саме:
- № ДУ-0073355/0503-03041-ПД від 15.09.2025 за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за вересень 2025 року на суму 9 591 176,53 грн.;
- № ДУ-0074112/0503-03041-ПД від 24.09.2025 за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за вересень 2025 року на суму 9 859 024,20 грн.;
- № ДУ-0074867/0503-03041-ПД від 04.10.2025 за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за вересень 2025 року на суму 10 034 778,83 грн.;
- № ДУ-0076405/0503-03041-ПД від 15.10.2025 за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за жовтень 2025 року на суму 10 333 712,89 грн.;
- № ДУ-0077171/0503-03041-ПД від 24.10.2025 за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за жовтень 2025 року на суму 10 967 927,51 грн.;
- № ДУ-0077934/0503-03041-ПД від 04.11.2025 за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за жовтень 2025 року на суму 11 496 905,09 грн.
Отже, позивачем згідно підписаних сторонами Актів надання послуги та Акту коригування та рахунків-фактур на оплату за період вересня – жовтня 2025 року надано послуги на загальну суму 62 271 005,22 грн.
З матеріалів справи вбачається, що АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» протягом вересня – жовтня 2025 року не здійснювало ані поетапної оплати, згідно рахунків, виставлених позивачем відповідно до п. 3.5 Договору, ані оплат на підставі отриманих Актів згідно п. 3.7 Договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи.
Таким чином, заборгованість Відповідача за отримані послуги виникла за наступні періоди:
- вересень 2025 року – 29 477 397,71 грн. з ПДВ;
- жовтень 2021 року – 32 793 607,49 грн. з ПДВ;
- по Акту коригування до Акту надання послуги № ДУА-0017103 від 30.06.2025 на суму збільшення 0,02 грн.
Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати послуг за Договором протягом вересня – жовтня 2025 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 62 271 005,22 грн.
У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивачем нараховані відповідачу 3 % річних в сумі 326 344,53 грн. та інфляційні втрати в сумі 117 909,59 грн.
При цьому, позивач при розрахунку штрафних санкцій врахував положення абз. 16 п.п. 3 п. 1 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.04.2022 № 413 щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, а тому керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснив лише нарахування 3 % річних за користування коштами та інфляційних втрат.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у цій справі про стягнення з Акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», м. Запоріжжя про стягнення 62 715 259,34 грн. заборгованості за Договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-03041-ПД від 01.01.2024, в тому числі 62 271 005,22 грн. основного боргу, 326 344,53 грн. 3 % річних та 117 909,59 грн. інфляційних втрат.
Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши представлені сторонами письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
З положень ч. 2 ст. 11 ЦК України слідує, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.
За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються зокрема договори про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
Згідно з п., п. 51, 55 ч. 1 ст. 1 цього Закону об`єднана енергетична система України (далі – ОЕС України) визначена, як сукупність електростанцій, електричних мереж, інших об`єктів електроенергетики, що об`єднані спільним режимом виробництва, передачі та розподілу електричної енергії при централізованому управлінні цим режимом. Оператор системи передачі – юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.
В п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що диспетчерське управління – це оперативно-технологічне управління об`єднаною енергетичною системою України із забезпеченням надійного і безперебійного постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог енергетичної безпеки.
Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 44 Закону України «Про ринок електричної енергії» в електроенергетиці України діє єдина диспетчерська система оперативно-технологічного управління виробництвом, передачею, розподілом та споживанням електричної енергії. Функції диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ОЕС України та організацію паралельної роботи з енергетичними системами інших держав здійснює оператор системи передачі. 
Диспетчерське (оперативно-технологічне) управління поширюється на суб`єктів господарювання, об`єкти електроенергетики яких підключені до ОЕС України.
Диспетчерське (оперативно-технологічне) управління базується на принципах об`єктивності, прозорості та недискримінаційності і має забезпечувати належне функціонування ринку електричної енергії. 
Диспетчеризація встановлених генеруючих потужностей та використання міждержавних перетинів мають здійснюватися відповідно до кодексу системи передачі, правил ринку та інших нормативних документів, на основі економічних критеріїв та з урахуванням технічних обмежень системи.
Згідно з пунктом 1.4 глави 1 розділу I Кодексу системи передачі оперативно- технологічне управління ОЕС України визначається, як побудована за ієрархічною структурою система контролю параметрів та режимів роботи енергосистеми в цілому та обладнання кожного енергетичного об`єкта, що входить до її складу, у процесі виробництва, передачі та розподілу електричної енергії з метою управління цими процесами для підтримання заданих параметрів та режимів роботи шляхом реалізації комплексу дій, направлених на зміну технологічних режимів та/або оперативного стану обладнання енергооб`єктів, що складається з прийняття рішення, підготовки та надання оперативної команди і контролю за її виконанням.
Відповідно до п., п. 1.1-1.5 глави 1 розділу VІІ Кодексу системи передачі (КСП) управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки здійснюється шляхом диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (далі - диспетчерське управління). Функції диспетчерського управління ОЕС України та організацію паралельної роботи з енергетичними системами інших держав здійснює ОСП. Диспетчерське управління поширюється на суб`єктів господарювання, об`єкти електроенергетики яких підключені до ОЕС України. Диспетчерське управління базується на принципах об`єктивності, прозорості та недискримінаційності та має забезпечувати належне функціонування ОЕС України та ринку електричної енергії згідно з вимогами Закону України «Про ринок електричної енергії» та відповідних нормативно-правових актів і нормативно-технічних документів. Усі оперативні команди і розпорядження ОСП, які надаються ним при виконанні функцій з диспетчерського управління, підлягають беззаперечному виконанню користувачами системи передачі/розподілу, за винятком випадків, передбачених пунктом 4.11 глави 4 цього розділу.
Згідно з пунктом 6.6. глави 6 розділу XI КСП обсяг послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначається: для ОСР - як обсяг розподіленої електричної енергії, обсяг купівлі електричної енергії для компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами оператора системи розподілу та обсяг електричної енергії для господарчих потреб ОСР.
У відповідності до п. 1.1.2 глави 1.1, п. 1.11.1 та п. 1.11.8 глави 1.1 розділу І Правил ринку, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 № 307 (у редакції постанови НКРЕКП 24.06.2019 № 1168), система управління ринком - програмно-інформаційний комплекс, що складається з окремих систем та підсистем, які забезпечують автоматичне управління даними та процесами, а також виконання розрахунків, передбачених цими Правилами, з урахуванням інтеграції з іншими програмно-інформаційними комплексами, які забезпечують необхідні функції. За допомогою системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів.
Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД, який за своєю правовою природою є договором надання послуг.
Відповідно до положень статті 901 глави 63 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 903 ЦК України)
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
Згідно з п. 12.3 Договору спірні питання між Користувачем та оператором системи передачі (ОСП) розглядаються в межах наданих законодавством повноважень НКРЕКП, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики та судом. 
Зі змісту п.п. 3.3-3.7 Договору слідує, що планова та/або фактична вартість послуги визначається як добуток діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із зазначеною системою платежів і розрахунків: 
1 платіж – до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;
2 платіж – до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;
3 платіж – до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.
Відповідач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих позивачем або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу з використанням підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі. 
Вартість фактично наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), Акти надання послуги направляються Користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).
Коригування обсягів та вартості фактично наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в «Системі управління ринком», що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. 
Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, відповідач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно), або Акта надання послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).
З огляду на вказані вище умови Договору вбачається, що оплата за Договором здійснюється на умовах поетапної оплати планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду (3-ма платежами протягом розрахункового місяця у строки передбачені п. 3.5. Договору), а за наслідком завершення розрахункового періоду, яким є календарний місяць, остаточний розрахунок Користувачем проводиться за фактом наданих послуг на підставі акта надання Послуги. 
Тобто, сума трьох грошових зобов`язань щодо здійснення поетапної оплати планової вартості послуги розрахункового періоду, яким є календарний місяць, змінюється та з моменту отримання акту перетворюється на одне грошове зобов`язання, що становить різницю між вартістю фактично наданих послуг за підсумками місяця зазначеної в акті надання Послуги та сумою сплачених поетапних оплат вартості Послуги відповідного розрахункового періоду. При цьому обов`язок сплатити грошове зобов`язання на вказану суму (якщо сума здійснених поетапних оплат є меншою від вартості наданих послуг згідно акту надання Послуги) виникає на підставі акту надання Послуги та строк його виконання становить – до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно) (згідно з п. 3.7. Договору). 
У разі збільшення фактичного обсягу послуги згідно акту коригування з моменту отримання Користувачем акту коригування за відповідний розрахунковий період аналогічно виникає обов`язок додатково сплатити грошове зобов`язання на суму збільшення фактичного обсягу наданої Послуги згідно відповідного акту коригування та строк його виконання становить - до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акту надання Послуги (включно) (згідно з п. 3.7. Договору).
В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
За змістом статей 73, 74, 76, 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 917/483/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Як встановлено судом вище на підставі наданих позивачем доказів, згідно з умовами Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» надало АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що підтверджується відповідними Актами надання Послуги № ДУА-0019506 за вересень 2025 року від 30.09.2025 та № ДУА-0020312 за жовтень 2025 року від 31.10.2025, а також Актом коригування № ДУА_К-0004844 від 03.09.2025 до Акту надання Послуги № ДУА-0017103 від 30.06.2025 на суму збільшення 0,02 грн.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом спірного періоду не здійснював ані поетапної оплати, згідно рахунків, виставлених позивачем відповідно до п. 3.5 Договору, ані оплат на підставі отриманих Актів, як передбачено п. 3.7 Договору.
Як зазначив позивач, від відповідача при отриманні ним платіжних документів – рахунків-фактур, Актів приймання-передачі Послуги та Актів коригування до Актів приймання-передачі Послуги зауваження щодо обсягів та вартості господарської операції не надходили.
Отже факт надання позивачем послуги за період вересень – жовтень 2025 року в загальному розмірі 62 271 005,22 грн. рамках Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД є доведеним та відповідачем не спростований. 
Докази здійснення відповідачем повної оплати вартості наданих послуг за спірний період, у строки визначені Договором, в матеріалах справи відсутні. 
З урахуванням вище наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з оплати за надані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за період вересень – жовтень 2025 року в розмірі 62 271 005,22 грн. є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Заперечення відповідача про відсутність заборгованості у зв`язку з її сплатою платіжними інструкціями № 9447 від 20.11.2025, № 9757 від 27.11.2025, № 10472 від 19.12.2025, № 10473 від 19.12.2025, № 10832 від 25.12.2025, із зазначенням в призначенні платежу посилання на спірні Акти судом визнанні безпідставними та необґрунтованими з урахуванням наступного.
Договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-03041-ПД від 01.01.2024 є договором приєднання, укладений на підставі Типового договору, викладеного в додатку 5 до Кодексу системи передачі, затвердженого Постановою НКРЕКП № 309 від 14.03.2018. 
Відповідно до ст. 630 ЦК України законом або договором може бути встановлено, що окремі умови договорів визначаються відповідно до типових умов договорів (типових договорів) та примірних договорів певного виду. Кабінет Міністрів України, органи державної влади, уповноважені Кабінетом Міністрів України або законом, можуть рекомендувати орієнтовні умови договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Сторони не можуть відступати від змісту типових умов договорів (типових договорів), але мають право конкретизувати їх.
Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 534 ЦК України встановлено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі та, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. 
Верховний Суд в постанові 10.10.2023 у справі № 916/2357/2247, на яку посилається відповідач у своїх запереченнях, зазначає: «47. Можливість застосування положень статті 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Отже, якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу, - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг) - черговість, установлена статтею 534 Кодексу, застосовуватися не може. 
48. Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження або платіж отримано без реквізиту «призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо». 
Поряд з цим, вирішуючи питання щодо застосування норми статті 534 ЦК України, Верховний Суд виходить з того, що дана норма диспозитивна і в договорі сторони можуть відступити від цих положень та врегулювати свої відносини на власний розсуд. Окрім того, інша черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням може бути встановлена законом. 
Зокрема, згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 921/12/19, від 06.07.2020 у справі № 754/2569/16ц, суд касаційної інстанції виснував, що сторони, керуючись ст. 534 ЦК України, можуть на власний розсуд визначити у договорі порядок зарахування грошових коштів, які отримуються від іншої сторони договору, при цьому за наявності сукупності умов, які передбачені договором, призначення платежу, вказане платником, не є обов`язковим та не має вирішального значення для здійснення зарахування грошових коштів у визначеному умовами договору порядку. 
Окрім того, Верховний Суд в постанові від 01.12.2022 по справі № 910/4160/20 навів наступний висновок: «Аргументи скаржника норми статті 534 ЦК України щодо неправильного застосування судами та необхідності врахування висновку Верховного Суду, що можливість застосування положень залежить від змісту цієї статті безпосередньо реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання, і це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може, відхиляються , оскільки у цих справах сторони у договорі, керуючись принципом свободи договору, не визначали умови черговості розподілу отриманих коштів. У постановах, на які посилається скаржник, Верховний Суд вирішував питання щодо застосування норми статті 534 ЦК України , якщо інше не передбачено договором. Натомість, у справі, яка переглядається, сторони визначили інший порядок , якого, як встановили суди, Енергоатом дотримався ». 
Отже, черговість зарахування оплат відповідно до ст. 534 ЦК України встановлює черговість до різних вимог (штрафні, основний борг) та якщо інше не встановлено договором.
Умовами спірного Договору в пункті 3.9 встановлено черговість зарахування платежів – спочатку основний борг, а при повній сплаті заборгованості минулих періодів, надлишок зараховується в оплату пені та штрафних санкцій. 
При цьому, в частині погашення основного боргу п. 3.9. Договору встановлено, що кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за цим Договором). 
Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, до яких віднесено, зокрема, свободу договору. 
Відповідно до положень ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. 
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Таким чином, вищевказані умови пункту 3.9 Договору стосовно визначення сторонами порядку зарахування коштів, що надійшли протягом розрахункового періоду, першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення, узгоджуються із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, які є обов`язковими для виконання сторонами.
Таким чином, відповідач зобов`язаний сплачувати за отримані послуги саме відповідно до умов Договору, тобто: спочатку заборгованість з найдавнішим терміном виникнення. А у позивача, відповідно до п. 3.9 Договору, наявне право зараховувати платежі в погашення найдавнішої заборгованості без врахування призначення платежу. 
З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами позивача, що при веденні обліку поточної заборгованості кошти, які були сплачені не залежно від дати оплати та призначення платежу, зараховані в оплату більш старих періодів відповідно до умов п. 3.9 Договору.
Доказів відсутності заборгованості за попередні періоди відповідачем суду не надано.
Як слідує з наданих позивачем до матеріалів справи розрахунків та актів звірки взуємо розрахунків між сторонами у спорі здійснена відповідачем у період з 28.10.2025 по 15.01.2026 оплата на загальну суму 231 884 697,27 грн., в тому числі і відповідно до платіжних інструкцій № 9447 від 20.11.2025, № 9757 від 27.11.2025, № 10472 від 19.12.2025, № 10473 від 19.12.2025, № 10832 від 25.12.2025 на загальну суму 62 271 005,22 грн.,погашає лише частково заборгованість, що виникла станом на 02.09.2025 (минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення) та станом на 15.01.2026 залишок по такій заборгованості (минулих періодів) становить 294 367 942,54 грн. 
Отже, наявність в платіжних інструкціях призначення платежу «за 09.2025» та за « 10.2025» не спростовує наявність спірної заборгованості, оскільки не є обов`язковим та не має вирішального значення для здійснення зарахування грошових коштів у визначеному умовами спірного Договору порядку – пункту 3.9 Договору. 
При веденні обліку поточної заборгованості кошти, що були сплачені не залежно від дати оплати та призначення платежу зараховані в оплату більш старих періодів, а саме позивачем здійснено зарахування платежів 20.11.2025, 27.11.2025, 19.12.2025, 19.12.2025, 25.12.2025 на загальну суму 62 271 005,22 грн. першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за липень 2024, серпень 2024, вересень 2024). 
На теперішній час заборгованість у розмірі 62 271 005,22 грн. залишається не погашеною, а тому відсутні підстави для відмови в позові в частині стягнення 30 857 499,71 грн. основного боргу та закриття провадження у справі в частині позовних вимог стягнення 31 413 505,49 грн. основного боргу за послуги за жовтень 2025 року по Договору від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД.
Позивачем у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань з оплати за надані послуги за вересень – жовтень 2025 року також заявлені вимоги про стягнення з АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 326 344,53 грн. 3 % річних та 117 909,59 грн. інфляційних втрат. 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.
До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться, зокрема зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. 
Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.
Приймаючи до уваги встановлений факт порушення відповідачем грошових обов`язків з оплати за надану Послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за період вересень – жовтень 2025 року по Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-03041-ПД від 01.01.2024, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.
Відповідно до розрахунку позивача сума 3 % річних за неналежне виконання АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» зобов`язань з оплати за надані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за вересень – жовтень 2025 року становить 326 344,53 грн., яка розрахована за загальний період з 19.09.2025 по 17.12.2025.
Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок річних відсотків, судом встановлено, що розрахунок відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично правильним.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 326 344,53 грн. є доведеними та обґрунтованими.
Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.
Індекс інфляції – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця – інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця – інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Згідно з розрахунком позивача за неналежне виконання АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» зобов`язань з оплати за надані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за вересень – жовтень 2025 року за Договором № 0503-03041-ПД від 01.01.2024 стягненню з відповідача підлягає 117 909,59 грн. інфляційних втрат, які розраховані за листопад 2025 року. 
Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний правильно.
З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача 117 909,59 грн. інфляційних втрат заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.
Відповідачем контррозрахунок суми річних відсотків та інфляційних нарахувань, заявлених позивачем до стягнення, суду не наданий. 
Стосовно доводів відповідача врахувати вкрай важкий фінансовий стан Товариства та відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог щодо стягнення з нього 3 % річних та інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне. 
Суд погоджується, що подані відповідачем докази в цілому підтверджують складний фінансовий стан підприємства, однак відповідачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності (зокрема, але не виключно, довідки про відсутність майна у власності, за рахунок якого можливе виконання рішення суду, тощо), на підтвердження відсутності можливості виконати рішення суду у цій справі.
Частина 2 статті 617 ЦК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.
Крім цього, згідно усталеної судової практики не вважаються такими, що звільняють від відповідальності, випадками, зокрема, недотримання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Це так звані фактори звичайного комерційного ризику, які не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку виконати договір.
Отже, складний фінансовий стан підприємства не є беззаперечною підставою для звільнення його від відповідальності за порушення строків оплати за надані послуги.
При цьому суд також враховує, що а НЕК «УКРЕНЕРГО» також є підприємством державного сектору економіки та включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83, а також є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Стабільна та безперебійна робота НЕК «УКРЕНЕРГО» має вкрай важливе значення для забезпечення життєдіяльності України в цілому і в тому числі Запорізької області.
Через військову агресію РФ проти України у НЕК «УКРЕНЕРГО» теж пошкоджено та знищено велику кількість обладнання високовольтних підстанцій та магістральних мереж електропередачі, спеціальних транспортних засобів, тощо. Саме об`єкти НЕК «УКРЕНЕРГО» неодноразово ставали основною ціллю ракетних атак РФ. Позивач також має значні збитки, але у військових умовах проводить аварійно-відновлювальні роботи, забезпечує стійкість та надійність об`єднаної енергосистеми України. Неотримання позивачем коштів за надані послуги, які є джерелом його фінансування, в тому числі для здійснення аварійно-відновлювальних робіт енергетичної інфраструктури електромереж та підстанцій.
Крім того, суд враховує, що Верховний Суд в постановах від 26.05.2022 у справі № 902/186/21 та від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 виклав свої висновки щодо застосування ст. 625 ЦК України, а саме: «Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої палати ВС від 19.06.2019 у справах №, №703/2718/16-ц та 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.».
Стосовно посилань відповідача на наявність форс-мажорних обставин (військова агресія Російської Федерації проти України, введення в Україні воєнного стану) як на неможливість виконання грошових зобов`язань з Договором від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління суд зауважує на наступне. 
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно з частиною 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.
Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, – це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. При цьому закон звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. 
Отже, визначення форс-мажору передбачає, що сам по собі воєнний стан не може бути автоматично форс-мажором, для визнання його таким обов`язково щоб він безпосередньо спричинив неможливість виконати те чи інше договірне зобов`язання.
У постанові Касаційного господарського суду у складі ВС від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
У постанові Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21 зроблено висновок про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Суд також враховує, що відповідно до постанови КГС ВС від 29.06.2023 у справі № 922/999/22 доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Умовами розділу 8 «Форс-мажор» Договору від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління сторони визначили порядок дій сторін при настанні форс-мажорних обставин.
Відповідно до пунктів 8.1, 8.4 Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин. Доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України.
У даному випадку відповідачем не надано доказів дотримання порядку, прописаного в Договорі, повідомлення позивача про виникнення форс-мажору та, як наслідок, неможливість своєчасної оплати товару з моменту початку збройної агресії Російської Федерації.
Відповідач не повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за Договором у спірний період, та про отримання відповідних підтверджуючих документів.
Більш того, сам Договір від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління підписаний сторонами під час військової агресії Російської Федерації проти України та введення в Україні режиму воєнного стану. 
Отже при укладенні такого Договору сторони мали усвідомлювати всі ризики його укладення під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні не може вважатися обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), крім випадків настання конкретних подій/обставин під час дії правового режиму воєнного стану, що буде підтверджено відповідними документами.
Також суд звертає увагу, що, введення на території України режиму воєнного стану є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі (ПрАТ «УКРЕНЕРГО») також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому відповідачем боргу за Договором від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління.
Лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію РФ проти України і на який посилався відповідач, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Цей лист не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Наявність сертифіката ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто зазначені обставини не мають преюдиційного характеру і в разі їх виникнення сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести не лише наявність таких обставин, а й те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. 
Той факт, що ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини – військову агресію РФ проти України, сам по собі не є підставою для зменшення або звільнення від відповідальності за невиконання / неналежне виконання договірних зобов`язань.
Також суд зазначає, що у випадку доведення наявності підстав для звільнення сторони від відповідальності за порушення умов договору внаслідок дії форс-мажорних обставин така сторона не звільняється від виконання самого зобов`язання. При цьому заходами відповідальності у господарських відносинах є неустойка (штраф, пеня), про стягнення якої позовні вимоги у цій справі не заявлені.
Крім цього, згідно абз. 16 п.п. 3 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.04.2022 № 413 зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.
Отже, позивач правомірно згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснив лише нарахування 3 % річних і інфляційних втрат за користування коштами, виходячи з суми простроченої заборгованості за надану послугу за період з вересня по жовтень 2025 року.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань щодо передачі Позивачу електроенергії за Договором № 15572/01 від 17.09.2018 на суму 11 556 145,30 грн. за період квітень, травень та І декада червня 2023 року є більш вірогідними, тобто доведеними, ніж зворотне, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню судом.
Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 86 ГПК України)
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доказами, наданими позивачем, повністю підтверджуються викладені у позовній заяві обставини і при цьому правові підстави позову ґрунтуються на матеріальному законі, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права передбачений законом і є ефективним.
Доводи відповідача, наведені в обґрунтування заперечень на позовну заяву, не знайшли свого підтвердження за встановлених судом обставин у даній справі та визнанні судом безпідставними і необґрунтованими.
На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню судом.
Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.
Керуючись ст., ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО», м. Київ до Акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», м. Запоріжжя про стягнення 62 715 259,34 грн. заборгованості за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-03041-ПД, дата акцептування 01.01.2024 задовольнити повністю.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО», (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ідентифікаційний код юридичної особи 00100227)  62 271 005 (шістдесят два мільйони двісті сімдесят одну тисячу п`ять) грн. 22 коп. основного боргу, 326 344 (триста двадцять шість тисяч триста сорок чотири) грн. 53 коп. 3 % річних, 117 909 (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот дев`ять) грн. 59 коп. інфляційних втрат та 752 583 (сімсот п`ятдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят три) грн. 11 коп. судових витрат на сплату судового збору. Видати наказ. 
Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 16 » червня 2026 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.