УХВАЛА

25 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 922/4673/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І., 
розглянувши матеріали касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
на постанови Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2026, рішення Господарського суду Харківської області від 23.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Волонтерська 8А"
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - Товариство, скаржник) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Волонтерська 8А" (далі - ОСББ) про стягнення боргу у загальній сумі 346 633,12 грн, у тому числі: 270 244,77 грн основного боргу; 60 701,38 грн пені; 6 577,25 грн 3% річних; 9 109,72 грн інфляційних втрат. 
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті переданого газу за договором постачання природного газу №8837-ОСББ від 24.10.2024.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.03.2026, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2026, позов задоволено в частині стягнення 270 244,77 грн основного боргу та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 053,68 грн; у решті позову відмовлено. 
Судові рішення мотивовані тим, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, за яким позивач поставив відповідачу у період жовтня-грудня 2024, січня-квітня 2025 товар (газ) на загальну суму 828 204,03 грн, проте відповідач прострочив виконання зобов`язання, взятого на себе за договором з оплати поставленого позивачем товару на суму 270 244,74 грн; вимоги про стягнення пені 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, адже є неправомірними, порушують права співвласників як побутових споживачів житлово-комунальних послуг.
Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 заяву ОСББ про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь ОСББ 12 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи оспорюване додаткове рішення, місцевий господарський суд, виходячи з обставин справи, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру та те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, дійшов висновку про необхідність перерозподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу, поклавши на позивача витрати у розмірі 12 000 грн, а на відповідача у розмірі 8 000,00 грн.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 змінено та викладено пункт 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, код ЄДРПОУ 42399676) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Волонтерська 8А" (61093, м. Харків, вул. Волонтерська, будинок 8, корпус А, код ЄДРПОУ 44019361) 4 408,00 грн витрат на професійну правничу допомогу." У решті додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 залишено без змін.
Постанова мотивована тим, що заявлений представником відповідача до стягнення розмір вказаних витрат не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а отже, судова колегія вважає, що розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в даному випадку має бути зменшений до 4 408,00 грн.
Не погоджуючись із судовими рішеннями, 10.06.2026 (через систему ?Електронний суд?) Товариство звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційними скаргами: на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 (повний текст складено 04.06.2026) та рішення Господарського суду Харківської області від 23.03.2026 у частинах, якими відмовлено у задоволенні позову Товариства та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення: пені, 3% річних та інфляційних втрат у стягненні яких було відмовлено задовольнити в повному обсязі; на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 (повний текст складено 04.06.2026) та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 у частині задоволення заяви ОСББ щодо відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 4 408,00 грн скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні заявлених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу повністю.
Розглянувши матеріали касаційних скарг, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.
Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині 3 цієї статті.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Пунктом 1 частини 1 статті 163 ГПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Оскільки предметом позову у цій справі є стягнення 346 633,12 грн, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 (3 028,00 грн х 500 = 1 514 000,00 грн), з урахуванням положень ГПК України вона може бути розглянута у касаційному порядку лише за наявності для цього підстав, передбачених у пункті 2 частини 3 статті 287 зазначеного Кодексу.
Зі змісту статті 244 ГПК України убачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 
Додаткове рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб оскаржується в тому самому порядку, що і рішення по суті, тобто на підставі пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, що також узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 21 травня 2021 року у справі № 905/1623/20.
В якості обґрунтування наявності підстави для відкриття касаційного провадження, передбаченою підпунктами ?а?" і "в" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, скаржник у поданій касаційній скарзі на основні рішення зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики для об`єднань співвласників житлових будинків, як виробників теплової енергії, у склад яких входять нежитлові приміщення на підставі спеціального законодавства на ринку природного газу та які не приймали рішення загальних зборів ОСББ щодо статусу колективного побутового споживача житлово-комунальних послуг; має значний суспільний інтерес (стосується широкого кола осіб) та має виняткове значення для позивача, адже з системного аналізу фактичних обставин функціонування ринку природного газу та його нормативного регулювання, єдиним джерелом компенсації понесених постачальником втрат є стягнення з контрагентів усіх можливих штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено законодавством України і умовами укладеного договору. На думку скаржника, наявність суперечливої практики та її розгляд судом касаційної інстанції має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з піднятих вище питань.
Розглянувши доводи скаржника у контексті наявності/відсутності випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України касаційної скарги та доданих до неї документів та змісту оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність наявних випадків для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Верховний Суд зазначає, що тягар доказування наявності випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України покладається на скаржника.
Водночас, з огляду на зміст касаційної скарги, наведені скаржником доводи в контексті прийнятих у цій справі судових рішень не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Зміст касаційної скарги зводиться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм. Однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним. 
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду. 
Верховний Суд також виходить з того, що наявність ?суспільного інтересу? як обставини, що може слугувати підставою для відкриття касаційного провадження, оцінюється за кількісними та якісними критеріями як-от: суспільна значущість, тобто вплив на права не окремої людини, а спільноти індивідуумів, які можуть стверджувати, що мають охоронюваний законом інтерес щодо предмета спору (кількісний критерій); інтенсивність втручання в сферу реалізації законного інтересу, тобто встановлення певних обтяжень для групи осіб майнового чи немайнового характеру, пов`язаних із предметом позову, та, переважно, але не винятково, триваючий характер дії таких обтяжень або обмежень у реалізації прав щодо певного суспільного блага (якісний критерій).
Щодо ?виняткового значення? справи для учасника, то в даному випадку оцінка судом такої ?винятковості? може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Водночас Верховний Суд, розглянувши наведені доводи скаржника щодо наявності значного суспільного інтересу та виняткового значення у цій справі, зауважує, що суспільний інтерес може полягати у важливості наслідків вирішення справи для значної кількості суб`єктів права або суспільних цінностей, що панують у державі, та спрямованих на забезпечення сталого розвитку держави, забезпечення у ній суспільного порядку, безпеки, та потреб суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства, тощо.
Натомість спірне питання, яке порушує скаржник у касаційній скарзі, випливає з правочину, укладеного між сторонами спору, при цьому наслідки виконання/невиконання саме цього правочину мають юридичне значення лише для сторін договору, зокрема, в частині належного виконання зобов`язання щодо оплати переданого газу за договором постачання природного газу.
Колегія суддів відзначає, що незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
Касаційний господарський суд також враховує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Наявність вичерпного переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечити сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду", що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.
Верховний Суд зазначає, що визначені підпунктами "а - г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України випадки є винятками із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
Подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а - г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 (справа №914/1570/20, провадження №2-90гс20) зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних фільтрів не порушує права на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних фільтрів допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує права доступу до правосуддя.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Ураховуючи викладене, з огляду на принципи господарського судочинства, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №922/4673/25 за касаційною скаргою Товариства на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.
Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 ГПК України,
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №922/4673/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на постанови Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2026, рішення Господарського суду Харківської області від 23.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський
Судді Є. В. Краснов
Л. І. Рогач