ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 р. 	Справа № 480/9844/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 (суддя Шевченко І.Г.; м. Суми) по справі № 480/9844/25
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через свого представника 26.12.2025 в системі Електронний суд звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області ЄДРПОУ 37846270 від 22.11.2024 року про скасування рішення УДМС в Сумській області від 27.11.2019 року про набуття громадянства України за територіальній, походженням: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 прийняте на підставі подання про скасування рішення про оформлень, громадянства України від 20.11.2024 року.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 визнано поважною причину пропуску строку для звернення з цим позовом до суду та поновлено позивачу цей строк, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а сторонам встановлено строки для подання заяв по суті спору. Крім того, у відповідача витребувано додаткові докази у справі, зокрема, копії всіх доказів, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, а також рішення УДМС у Сумській області від 27.11.2019 про набуття позивачем громадянства.
Представник відповідача подав відзив з доказами на його обґрунтування та клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду (а.с.54-55). Зокрема, у клопотанні вказав, що 22.11.2024 УДМС у Сумській області прийнято рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України». Довідку про припинення громадянства України оформлену на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу видано завідувачем Липоводолинського сектору УДМС у Сумській області 07.12.2024 нарочно, доказом чого слугує власноруч заповнена позивачем розписка. Відтак, доводи представника позивача, наведені у позовній заяві про поновлення строків, що позивачу стало відомо про прийняте рішення лише після отримання відповіді на адвокатський запит, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами особової справи ОСОБА_1 .
З огляду на зміст наданих разом з відзивом документів, суд на підставі ч.13 ст. 171 КАС України ухвалою від 15.01.2026 позовну заяву залишив без руху у зв`язку з пропуском позивачем 6-місячного строку звернення до суду, встановлено ч.2 ст.122 КАС України, та зобов`язав позивача надати суду протягом 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням у ній підстав та наданням доказів поважності його пропуску (а.с.60-61).
На виконання вимог вказаної ухвали представник позивача подав заяву про поновлення позивачу строку звернення до суду з цим позовом. Заява мотивована тим, що серед документів, які додаються до клопотання про залишення заяви без розгляду відсутній будь-який документ, який би хоч з високою долею вірогідності вказував на те, що ОСОБА_1 , отримав вчасно оскаржуване рішення. Додана до клопотання «довідка №14» не містить даних про отримання ОСОБА_1 оскаржуваного рішення, являється неповністю заповненою в частині підстав рішення і тому фактично не може мати юридичного значення. По суті додана до клопотання відповідача «довідка №14» вказує що рішенням від 22 11.2024 року УДМС України в Сумській області оформлено припинення громадянства України ОСОБА_1 на підставі невідомого пункту та невідомої частини статті 21 Закону України «Про громадянство України». Додана до клопотання фотокопія, ймовірно розписки ОСОБА_1 , про отримання ним невідомого документа відповідно до невідомого пункту невідомої частини ст. 21 Закону України «Про громадянство України», що датується ймовірно 07.12.2024 за підписом ймовірно ОСОБА_1 взагалі не може братись судом до уваги адже її зміст взагалі незрозумілий сторонньому неупередженому спостерігачу навіть разом з рештою документів у даному провадженні. З подібної довідки, та тим більше розписки, позивачу не могло бути і не було відомо про прийняття оскаржуваного рішення відповідачем, не беручи до уваги підстави, мотиви, аргументи, обґрунтування до моменту його витребування, шляхом отримання відповіді на адвокатський запит.
Представник позивача вважає, що фактично відповідач не надав жодного документу про надіслання чи ознайомлення ОСОБА_1 з оскаржуваним рішенням про скасування рішення про набуття громадянства України за територіальних походженням (принаймні у жодному з доданих документів відповідачем воно навіть не згадується). Представник позивача наголосив, що оскаржується саме рішення про скасування рішення УДМС в Сумській області від 27.11.2019 про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , прийняте на підставі подання про скасування рішення про оформлення громадянства України від 20.11.2024.
Відтак, представник позивача наголосив, що обставини пропуску строку оскарження прийнятого рішення відповідачем являються поважними, адже пропуск зумовлений об`єктивними причинами, що не залежали від волі ОСОБА_1 , насамперед його необізнаністю та неможливістю бути обізнаним із оскаржуваним рішенням. Серед основних причин, окрім неповідомлення відповідачем про намір здійснити розгляд подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, безпосередньо розгляд подання за відсутності ОСОБА_1 , та не направлення примірника прийнятого рішення про скасування рішення про набуття громадянства України за територіальних походженням на підставі подання. Просив також суд врахувати існування на території України правового режиму воєнного стану та фактичним припиненням дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією (а.с.65-67).
Ухвалою від 28 січня 2026 року Сумський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви представника позивача про поновлення процесуального строку.
Клопотання представника Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про залишення позову у адміністративній справі № 480/9844/25 без розгляду - задовольнив. 
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишив без розгляду.
Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, а причини пропуску строку, наведені заявником, є неповажними.
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить суд апеляційної інстанції: скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 року у справі № 480/9844/25; визнати поважною причину пропуску строку для звернення з цим позовом до суду та поновити позивачу цей строк, прийняти позовну заяву до розгляду та доручити розгляд іншому складу Сумського окружного адміністративного суду.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що про існування оскаржуваного рішення ОСОБА_1 достовірно стало відомо лише за наслідками отриманої відповіді на адвокатський запит №214 від 14.11.2025 року, яка надійшла 21.11.2025 року. Про надходження подання до УДМС і запланований його розгляд ОСОБА_1 не повідомляли, що само по собі унеможливило об`єктивно врахувати доводи та аргументи позивача під час вирішення питання про скасування громадянства України. Стороні позивача невідомо чи проводилось яке-небудь засідання з цього питання чи взагалі рішення приймалось одноособово посадовою особою. Також залишаються невідомими позивачу засоби комунікації між УДМС в Сумській області з представниками держави-агресора, через які можливо отримувались відомості про громадянство.
Стосовно висновку суду першої інстанції про те, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права оскаржуваним рішенням з дати отримання довідки №14 "Про припинення громадянства України", позивач зазначає, що в спірному випадку не було ні безпосередньо Указу Президента України, ні прийняття рішення про припинення громадянства України. У ситуації ОСОБА_2 міграційною службою приймалось рішення саме про скасування рішення УДМС в Сумській області від 27.11.2019 про набуття громадянства України за територіальним походженням. Жодного рішення про припинення громадянства України не приймалось і не могло прийматись, а відтак ОСОБА_1 не знав і не міг знати про порушення його прав навіть за умови отримання ним довідки № 14 «форми 47». Вищевказаний Наказ МВС № 715 саме у випадку скасування рішень про оформлення набуття громадянства України безальтернативно передбачає виготовлення виключно документу за «Формою 41», тобто безпосередньо Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав. 
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
Разом з тим право на доступ до правосуддя в Україні не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання принципу — верховенства права, а точніше, одного з його елементів — принципу правової визначеності.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У статті 123 КАС України закріплено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Таким чином, чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
Дотримання строку звернення з позовом є однією з умов реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Предметом оскарження у справі, що розглядається, є рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 22.11.2024 про скасування рішення УДМС в Сумській області від 27.11.2019 про набуття громадянства України за територіальній, походженням ОСОБА_1 (а.с.12), прийняте на підставі подання про скасування рішення про оформлення громадянства України від 20.11.2024 згідно зі статтею 21 Закону України "Про громадянство України" (а.с.11-12).
Судом встановлено, що начальником Управління Державної міграційної служби України в Сумській області було складено довідку №14 "Про припинення громадянства України", зі змісту якої, у свою чергу вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.11.2024 рішенням Управління Державної міграційної служби України в Сумській області оформлено припинення його громадянства України відповідно до статті 21 Закону України "Про громадянство України" (а.с.50, 58).
Зазначену довідку про припинення громадянства позивачем отримано від завідувача Липоводолинського сектору УДМС у Сумській області 07.12.2024, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 із зазначенням дати 07.12.2024 у розписці про отримання такої довідки (а.с.51, 59). 
За висновком суду першої інстанції, саме з дати отримання позивачем довідки про припинення громадянства України, розпочався перебіг строку звернення до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції та доводам позивача колегія суддів зазначає наступне.
Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України, рішення за якими приймаються територіальними органами Державної міграційної служби України, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок № 215, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Відповідно до п. 97 Порядку № 215, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується керівником територіального органу Державної міграційної служби України або його заступником.
Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.
Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.
Згідно з п. 121, 122 Порядку № 215, у разі припинення особою громадянства України або скасування рішення про оформлення набуття особою громадянства України територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, дипломатичні представництва чи консульські установи України вживають заходів до вилучення у цих осіб документів, які підтверджують громадянство України.
Таким особам територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, дипломатичні представництва чи консульські установи України видають довідку про припинення громадянства України або скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.
Загальний строк виконання рішень з питань громадянства не повинен перевищувати одного місяця.
Отже, на уповноважені законом органи покладено обов`язок щодо повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк особу щодо якої прийнято відповідне рішення із зазначенням причин скасування такого рішення. При цьому загальний строк виконання рішень з питань громадянства не повинен перевищувати одного місяця.
У заявленому клопотанні представник позивача заперечує виконання уповноваженим органом покладеного на них обов`язку щодо повідомлення позивача про прийняте щодо нього рішення, зазначаючи, що позивач не отримував відповідного Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України. Стверджує, що його зміст став відомим позивачу лише за наслідками відповіді на адвокатський запит від 14.11.2025. Водночас стверджує, що рішення про припинення громадянства України відносно позивача не приймалось, тому вважає безпідставними посилання відповідача на отримання позивачем довідки про припинення громадянства України від 07.12.2024 як на доказ обізнаності позивача з оскаржуваним рішенням. 
Колегія суддів враховує доводи позивача та зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача, на виконання вимог п. 97 Порядку № 215, у письмовій формі про скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України із зазначенням причин скасування такого рішення. Також колегія суддів враховує, що відповідачем було складено довідку про припинення громадянства України замість довідки про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.
Водночас колегія суддів зауважує, що довідка № 14 від 22.11.2024 про припинення громадянства України, видана ОСОБА_1 , містить інформацію про прийняття УДМСУ в Сумській області 22.11.2024 рішення відповідно до статті 21 Закону України "Про громадянство України", яка, у свою чергу, регулює питання скасування рішення про оформлення набуття громадянства України. 
Варто зазначити, що початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Вжите у частині другій статті 122 КАС України твердження «особа повинна була дізнатися» варто розуміти як презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сам по собі факт неознайомлення позивача зі змістом оскаржуваного у цій справі рішення відповідача не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.
Визначальним для обчислення початку перебігу строку звернення до суду є момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного рішення, а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не змінює момент, з яким чинне законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду.
Оскільки отримавши 07.12.2024 довідку про припинення громадянства України позивач був обізнаний про прийняття УДМСУ в Сумській області 22.11.2024 рішення відповідно до статті 21 Закону України "Про громадянство України", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме з цієї дати розпочався перебіг строку для звернення позивача до суду з цим позовом.
Направлення стороною позивача до відповідача запиту від 17.11.2025 та отримання у відповідь на нього копії оскаржуваного рішення не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, а свідчить лише про час, коли позивач виявив зацікавленість до стану своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації своїх прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а фактично є штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду. При цьому причин такого тривалого зволікання з ініціюванням отримання копії оскаржуваного рішення та ознайомлення із його змістом позивачем не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач, звернувшись до суду з цим позовом 26.12.2025, пропустив встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, перебіг якого розпочався 07.12.2024.
Разом з цим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування ч.1 ст.121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Однак, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Водночас у цьому питанні також необхідно зважати на надані позивачем докази, інші обставини та тривалість пропущеного строку.
Колегія суддів зазначає, що позивач, ані в заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, ані в апеляційній скарзі не наводить будь-яких поважних причин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та не надає відповідних доказів.
Посилання позивача на обставини введення воєнного стану на території України та фактичне припинення дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, оскільки позивач не зазначив, яким чином вказані обставини вплинули на пропуск строку подання позову у цій справі та не надав відповідних доказів на підтвердження такого обґрунтування.
За таких обставин, пропуск строку звернення до адміністративного суду обумовлений не наявністю непереборних перешкод, а виключно пасивною поведінкою позивача, що виключає можливість визнання причин пропуску строку поважними. Колегія суддів наголошує, що безпідставне поновлення строків суперечить принципу юридичної визначеності, який є складовою верховенства права, та підриває засади res judicata. Адміністративне судочинство покликане забезпечувати стабільність публічно-правових відносин, а визнання «пасивної поведінки» достатньою підставою для поновлення строків створило б ризик фактичної безстроковості оскарження рішень, що неприпустимо.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За встановлених судом обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки позивач пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк звернення до суду і поважних причин такого пропуску суду не надав.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 по справі № 480/9844/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко