СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Шевченка, 41а, селище Семенівка, Кременчуцький район, Полтавська область, 38200
тел. (05341) 9 17 39,e-mail: inbox@sm.pl.court.gov.ua, web: https://sm.pl.court.gov.ua
ідентифікаційний код 02886143 

Справа №547/84/26
Провадження №2/547/245/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року с-ще Семенівка
Семенівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Самойленко Л.М.,
за участі секретаря судового засідання Вареник К.А.,
учасники судового провадження:
відповідачка ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі судових засідань Семенівського районного суду Полтавської області № 1 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" (далі - ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 13.02.2020 між ТОВ "Займер" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 112240 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє та погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума кредиту 2500,00 грн. Кредит надається строком на 16 днів, тобто до 28.02.2020. Стандартна процентна ставка 2% в день.
28.10.2021 між ТОВ "Займер" та ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ "Займер" відступило на користь ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором до ОСОБА_1 . 
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором станом на 24.11.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором відповідачки складає 12350,00 грн, що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 2500,00 грн, простроченої заборгованості за процентами 9850,00 грн.
Тому позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь вказану суму боргу в розмірі 12350,00 грн, та понесені судові витрати в розмірі 2662,40 грн.
Заявою від 03.04.2026 просив також стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн (а.с. 72-74).
Ухвалою Семенівського району суду Полтавської області від 02.03.2026 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву.Судове засідання призначено на 07.04.2026.
07.04.2026 судове засідання відкладено на 07.05.2026.
Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились.
Представник позивача ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, до суду не з`явився. В позовній заяві просив розгляд даної справи проводити без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 5 зв.ст.). 
Відповідачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення ухвали суду та копії позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем проживання. Поштове повідомлення отримала особисто 15.04.2026. В судове засідання не з`я вилась, причин неявки суду не повідомила.
Відзивом від 19.03.2026 просила відмовити у задоволенні позову, зменшити проценти за користування кредитними коштами, зменшити судові витрати до 2000,00 грн. Вказала, що позивач нарахував відсотки за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору. Згідно ЗУ «Про споживче кредитування» відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1%. Щодо недоведеності правильності нарахування суми заборгованості зазначила, що строк кредитування становив 16 календарних днів. Вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Сума процентів повинна бути з урахуванням 2% процентної ставки, строком 16 календарних днів з тілом кредиту 2500,00 має становити 800,00 грн (2500,00х2%х16днів). Також позивачем не було надано до суду жодних доказів видачі відповідачці кредитних коштів за спірним кредитним договором. Надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги не є первинними документами, що підтверджують факт готівкової чи безготівкової видачі коштів відповідачці. Також позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів (письмових або електронних), які б відповідали вимогам процесуального законодавства, перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача. Тобто, долучені до позовної заяви документи (договір та додаток до нього), а також таблиця з персональними даними відповідача та умовами кредитування, не містять інформації щодо номера банківської картки відповідача. Щодо не співмірності витрат вказала, що заявлена сума витрат позивачем у розмірі 13162,40 грн на правову допомогу не відповідає критеріям реальності, з огляду на те, що даний спір є спором незначної складності, а спірні правовідносини не передбачають дослідження і застосування адвокатом великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів.Також вказала, що розрахунку витрат на правову допомогу позивачем та його представником не надано. Не надано також доказів реальності понесених судових витрат (доказів оплати послуг адвоката). Тому заявлена вимога про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає (а.с. 41-50).
Відповіддю на відзив від 30.03.2026 представник позивача просив залишити відзив без задоволення та розглянути справу без участі представника позивача. Вказав, що відповідачка погодилася на наступні умови, передбачені кредитним договором. Відповідно п.1.1 за спірним договором, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2500 грн 00 коп на умовах строковості, зворотност платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2 за цим договором, кредит надається строком на 16 днів, тобто до 28-02-2020. Строк дії договору 16 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань. Відповідно до п.1.3 договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно п.2.3 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідачки про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. З метою надання суду вичерпної інформації у справі, а також у зв`язку з отриманням заперечень відповідачки щодо розміру нарахованих відсотків, позивач звернувся до первісного кредитора з відповідним запитом про надання детального розрахунку заборгованості за укладеним додаткового доказу кредитним договором. Станом на 30.03.2026 позивач отримав відповідь на запити від первісного кредитора. У зв`язку з цим, з метою грунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи, позивач просив суд долучити до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості за договором №112240.
Щодо підтвердження переказу кредитних коштів зазначив, що у відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану позичальником при укладанні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ipay, Platon. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства на веб-сайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб-сайт товариства. До бази даних товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні первісний кредитор, ні позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто відповідач. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак, відповідачем не надано до суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких.
Отже, на виконання пункту 1.4 договору перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера TOB «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (Platon), яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації. Зазначені обставини підтверджуються листом ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з якого вбачається, що 13.02.2020 о 00:06:07 було проведено транзакцію на суму 2500,00 грн, маска картки - НОМЕР_1 . За таких обставин первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку ( НОМЕР_1 ), реквізити якої були надані самим позичальником.
Щодо первинних банківських бухгалтерських документів.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.Перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює операції у безготівковій формі. Тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банком еквайєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці.В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (технологічного оператора платіжних послуг), яка підтверджує зарахування кредитних коштів. Зазначений документ містить відомості щодо суми перерахованих кредитних коштів, дати їх зарахування, а також реквізитів карткового рахунку, що повністю узгоджується з нормами Закону. Окрім цього, посилання відповідача, з яких можна зробити висновок про начебто обов`язок позивача надати суду виписку з особового рахунку клієнта є помилковим. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, регулює питання бухгалтерського обліку виключно в банках України. Оскільки первісний кредитор та позивач не є банківськими установами, дія зазначеного положення на них не поширюється, а отже формування виписок по особових рахунках клієнтів у їхній діяльності не передбачено. Отже наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення відповідачем кредитного договору, зазначеного в позові, та факт існування заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Під час подання позовної заяви позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом справіи у розмірі 10500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Заявою від 03.04.2026 надав всі необхідні докази на понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.Тому вважає, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката. Відтак, заперечення відповідача щодо недоведеності понесених витрат є безпідставними, не грунтуються на матеріалах справи та не підлягають задоволенню.Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного є не обґрунтовані, законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги (а.с. 56-60).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
За ч. 1, 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 13.02.2020 між ТОВ "Займер" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 112240 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє та погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума кредиту 2500,00 грн. Кредит надається строком на 16 днів, тобто дло 28.02.2020. Строк дії договору 16 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Згідно п. 1.4 договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. На виконання вимог п. 1.4. кредитного договору відповідачкою були зазначені реквізити платіжної банківської карти № НОМЕР_1 для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). За користування кредитом відповідач сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована. 
Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п. 1.4 договору).
Відповідно до п. 1.6 договору, датою укладання цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.
Відповідно до п. 1.7 договору, невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства www.cly.com.ua.
Згідно з п. 6.7 договору, підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства.
Додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 112240 від 13.02.2020 є Графік розрахунків, відповідно до якого ОСОБА_1 мала сплатити за 16 днів користування кредитними коштами - 3300,00 грн, з яких: 2500,00 грн - сума кредиту; 800,00 грн - сума нарахованих процентів за користування кредитом, фіксована процентна ставка за день користування 2%; сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення) - 5% (а.с.25).
Договір підписано електронним підписом KL6697 (а.с.23-24, 25).
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, долученої до позовної заяви, станом на 24.11.2025 за період з 13.02.2025 по 24.11.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором №112240 від 13.02.2020 відповідачки ОСОБА_1 складає 12350,00 грн, з яких: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 2500,00 грн, простроченої заборгованості за процентами - 9850,00 грн. (а.с. 20).
Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ "Займер" повідомлено, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з якою укладено договір № 112240 від 13.02.2020, ідентифікована ТОВ "Займер". Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснено в інформаційно-телекомунікаційній системі: одноразовий ідентифікатор: KL 6697 Дата відправки ідентифікатора: 13.02.2020. Номер телефону: НОМЕР_3 (а.с. 22).
Відповідно до інформаційної довідки ТОВ "Платежі Онлайн", як технологічний оператор платіжних послуг повідомив, що на сайті торговця через платіжний сервіс "Platon" була проведена успішна транзакція. Номер транзакції 28154-51636-02458. Сума 2500,00 грн. Дата та час проведення 2020-02-13 00:06:07, маска картки НОМЕР_1 , емітент платіжної картки ПриватБанк, код авторизації 040253, код RRN 002066932614, опис - видача кредиту №112240 (а.с. 28).
28.10.2021 між ТОВ "Займер" та ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ "Займер" відступило на користь ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором до ОСОБА_1 (а.с. 11-14, 15, 16, 21).
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електрону комерцію", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електрону комерцію").
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано.
Судом враховано, що ТОВ «Займер» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами.
Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідачка ОСОБА_1 за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконала, в результаті чого в останньої утворилась заборгованість з повернення кредитних коштів, яка згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, долученої до позовної заяви за період з 13.02.2025 по 24.11.2025 та розрахунку заборгованості становить 12350,00 грн, що складається із простроченого тіла кредиту 2500,00 грн та 9850,00 грн заборгованість за відсотками (а.с. 20, 62).
25.11.2025 позивачем на адресу відповідачки ОСОБА_1 була направлена вимога про виконання зобов`язання за кредитним договором. Вказано, що заборгованість по кредитному договору 112240 від 13.02.2020 становить 12350,00 грн, який потрібно сплатити протягом 30 днів (а.с. 19).
Щодо стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки:
- припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови);
- вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови);
- якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України (пункт 100 постанови);
- у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 103 постанови);
- в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (пункт 108 постанови);
- можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128 постанови).
За обставин цієї справи, сторони в договоріпро надання фінансового кредиту №112240 від 13.02.2020 погодили строк його дії до 28.02.2020 (16 днів).
В свою чергу, в розділі 2 договору «Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договором» п. 2.3 сторони узгодили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Суд також звертає увагу, що в договорі від 13.02.2020 міститься окремий розділ 4, що регулює відповідальність сторін.
Відповідно до п. 4.3 договору, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку(ах) до цього даного договору, клієнт зобов`язаний виплатити товариству пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 календарних днів.
Позивачем суду надано розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку з особового рахунку за кредитним договором № 112240 від 13.02.2020 з яких вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховано більше ніж за 16 днів, а саме за період з 13.02.2020 по 24.11.2025, тобто поза межами строку кредитування. При цьому ТОВ «Займер» нараховувало проценти саме за користування кредитом. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки, які узгоджуються зі змістом позовної заяви, вбачається, що відповідачка не має заборгованості за комісією, штрафами, пенею за кредитним договором, а також те, що будь-якої неустойки за договором або інфляційних втрат та процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачці не нараховувалось.
Отже, відповідно до умов договору ТОВ «Займер» мало право на стягнення процентів за користування кредитом за вказаним договором за 16 днів, тобто з 13.02.2020 по 28.02.2020, що виходячи з передбаченої договором процентної ставки складає 800,00 грн (2500,00 грн х 2% х 16 днів). Умовам договору також відповідає інформація викладена в додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 112240 від 13.02.2020, де зазначено, що розмір процентів за користування кредитом складають суму 800,00 грн за 16 днів (а.с.25).
Враховуючи викладене та те, що відповідачка належним чином не виконала обов`язку за договором, не надала суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме стягненню підлягає на користь позивача сума заборгованості за тілом кредиту в межах заявленої у позовній заяві суми 2500,00 грн та 800,00 грн процентів за користування коштами, що разом становить 3300,00 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.
Суд відхиляє позицію відповідачки про застосування за зазначеним договором процентної ставки в розмірі 1% відповідно доЗакону України «Про споживче кредитування», виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати:
-протягом перших 120 днів 2,5% (до 22.04.2024 включно);
-протягом наступних 120 днів 1,5% (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).
На підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21.08.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1%.
В даному випадку в кредитному договорі процентна ставка становить 2 %, що є цілком законною, враховуючи, що кредит було укладено 13.02.2020. 
Щодо стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
Так, для підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача Пархомчук С.В. надано: довіреність від 29.12.2025 від ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу», договір про надання правничої допомоги від 29.12.2023, додаткову угоду № 2 від 27.12.2025, свідоцтво серії КС №8096/10 від 18.07.2019, акт про отримання правової допомоги від 18.03.2026 на суму 10500,00 грн, що включає зустріч та консультацію щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості - 1 година - 2 000,00 грн.; складання та подання до суду позовної заяви, моніторинг аналіз судової практики - 2,5 години - 5 000,00 грн.; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи - 1,5 години - 3 000,00 грн.; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500,00 грн., а всього в розмірі 10 500,00 грн, платіжну інструкцію № 310881 на суму 10500,00 грн, рахунок сплати грошових коштів (а.с.7, 8-9, 10, 18, 76,77, 78 ).
Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
За таких обставин, враховуючи клопотання відповідачки про зменшення витрат на правничу допомогу до 2000,00, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, необхідності та доцільності її виконання, часткове задоволення позову, суд дійшов висновку, що відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 711,41 грн (2662,40 х 3300,00 /12350,00) (а.с. 6).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" заборгованість за кредитним договором №112240 від 13.02.2020 у розмірі 3300,00 грн (три тисячі триста гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" судовий збір у розмірі 711,41 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7; код ЄДРПОУ 42228158).
Відповідачка - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Повне судове рішення складено та підписано 07.05.2026.

Суддя Л.М.Самойленко