ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/3197/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях (філія ГСЦ МВС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях (філія ГСЦ МВС) в особі Територіального Сервісного центу МВС №7341 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії.
Позивач просить суд:
- визнати протиправною відмову Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях (філія ГСЦ МВС) в особі Територіального Сервісного центу МВС №7341 у наданні послуги з перереєстрації транспортного засобу Volkswagen Transporter, 2004 року випуску, номер кузова VIN НОМЕР_1 , на нового власника – ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях (філія ГСЦ МВС) в особі Територіального Сервісного центу МВС №7341 здійснити перереєстрацію транспортного засобу Volkswagen Transporter, 2004 року випуску, номер кузова VIN НОМЕР_1 , на нового власника – ОСОБА_1 .
Позов обґрунтовано протиправністю відмови відповідача у здійсненні перереєстрації транспортного засобу, який був предметом договору фінансового лізингу, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» (як лізингодавцем) та позивачем (як лізингоодержувачем). Так, у зв`язку з повним фактичним умов такого договору у квітні 2025 року між позивачем та банком було укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу, на підставі якого позивач набув право власності на транспортний засіб. За таких обставин позивач вважає, що відповідач був зобов`язаний надати послугу з перереєстрації транспортного засобу, а тому він не погоджується з твердженнями суб`єкта владних повноважень про те, що перереєстрація транспортного засобу з переходом його у власність позивача неможлива з підстав наявності у Єдиному реєстрі боржників відомостей про попереднього власника транспортного засобу – АТ КБ «ПРИВАТБАНК». На думку позивача, банківською установою вже втрачено право власності на спірний транспортний засіб у зв`язку з повним виконанням умов договору фінансового лізингу, наслідком чого є укладення договору-купівлі продажу предмету лізингу, який і є підставою набуття транспортного засобу у власність позивача.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строк для подання заяв по суті справи; задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»; запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, надати до суду пояснення щодо позову та відзиву.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про законність оскаржуваної відмови, оскільки при її прийнятті діяв у відповідності до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388. Так, під час розгляду заяви позивача про перереєстрацію транспортного засобу відповідачем на виконання вимог указаного Порядку було досліджено відомості з Єдиного реєстру боржників і встановлено наявність у ньому даних про АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як боржника більш ніж у ста виконавчих провадженнях. Відповідно, за наявності відомостей про власника транспортного засобу в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація такого автомобіля відповідно до Порядку №1388 не здійснюється. Додатково відповідач звертав увагу суду на відсутність підпису позивача в акті взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 11 квітня 2025 року, акті приймання-передачі транспортного засобу від 11 квітня 2025 року та договорі купівлі-продажу. Просив суд відмовити у задоволенні позову.
У поданій до суду відповіді на відзив позивач вказав про безпідставність доводів відзиву, оскільки такі, на його думку, не спростовують обставин набуття ним у власність транспортного засобу у зв`язку з повним виконанням умов договору фінансового лізингу, а тому станом на день звернення до відповідача із заявою про перереєстрацію права власності на транспортний засіб саме позивач вважався його фактичним власником.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», не скористалась правом подання пояснень щодо позову та відзиву.
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 27 листопада 2018 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Лізингодавець) та позивачем ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №CVH0A!00000171, згідно з умовами якого Лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний Лізингоодержувачем транспортний засіб (предмет лізингу – транспортний засіб Volkswagen Transporter, 2004 року випуску, номер кузова (VIN) – НОМЕР_1 ) і надати Лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування. Предмет лізингу є власністю Лізингодавця протягом усього строку дії даного Договору. В разі переходу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача згідно з умовами цього договору предмет лізингу по закінченню строку лізингу Лізингоодержувачем Лізингодавцю не повертається. Вказаним договором також установлено, що Лізингодавець реєструє предмет лізингу на своє ім`я, строк лізингу становить 60 місяців.
Згідно з наявними у справі матеріалами позивачем у повному обсязі виконано зобов`язання по договору фінансового лізингу від 27 листопада 2018 року №CVH0A!00000171. Вказане підтверджується договором купівлі-продажу предмету лізингу від 11 квітня 2025 року, згідно з яким АТ КБ «Приватбанк» (Продавець) зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 (Покупець) товар (транспортний засіб Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску) у зв`язку з повним розрахунком між Покупцем і Продавцем за предмет лізингу до дати укладення цього договору шляхом виплати Покупцем усієї вартості предмету лізингу, а також актом звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 11 квітня 2025 року №CVH0A!00000171, в якому зазначено, що всі зобов`язання сторін відповідно до Договору №CVH0A!00000171 було належним чином виконано, претензій стосовно Договору та зобов`язань за ним Сторони не мають. Лізингоодержувач повністю сплатив Лізингодавцю всі належні до сплати платежі за Договором.
Крім цього, 11 квітня 2025 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено акт приймання-передачі транспортного засобу марки (моделі) Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 , згідно з яким транспортний засіб передано позивачу.
Також 11 квітня 2025 року керівником Управління автокредитування ГО АТ КБ «ПРИВАТБАНК» видано наказ, яким зобов`язано провести перереєстрацію транспортного засобу Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 . Зазначеним наказом зобов`язано головного бухгалтера банку зняти вказаний автомобіль з балансу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для подальшої перереєстрації на ОСОБА_1 , якому доручено здійснити перереєстрацію транспортного засобу в сервісному центрі МВС.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками, позивач звернувся до відповідача із заявою про перереєстрацію транспортного засобу Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 у зв`язку з набуттям права власності на нього.
Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях (філія ГСЦ МВС) листом від 15 травня 2025 року №31/34/29-32 відмовив позивачу у проведенні перереєстрації транспортного засобу у зв`язку з тим, що під час перевірки транспортного засобу Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 та його власника АТ КБ «Приватбанк» виявлено, що останній перебуває в Єдиному реєстрі боржників. Вказане унеможливлює надання послуги з перереєстрації транспортного засобу.
За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання регулює та визначає Закон України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII (далі - Закон №3353-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до частин першої - четвертої статті 34 Закону №3353-XII державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.
Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.
Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.
Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно з частиною п`ятою статті 34 Закону №3353-XII у разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб.
Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), присвоєння буквено-цифрової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформлення і видачі реєстраційних документів та/або їх формування в електронній формі, встановлена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. №1371) (далі - Порядок №1388 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Так, відповідно до пункту 3 Порядку №1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
Відповідно до пункту 8 Порядку №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема: договір фінансового лізингу або зазначений у такому договорі окремий договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу, або інший договір, визначений договором фінансового лізингу.
Пунктом 27 Порядку №1388 встановлено, що транспортні засоби, що придбаваються юридичною особою - лізингодавцем з метою подальшої передачі їх лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, реєструються за лізингодавцем. Після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби перереєстровуються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору після повного розрахунку або зазначеного в договорі фінансового лізингу окремого договору купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу або іншого договору, визначеного договором фінансового лізингу.
Водночас абзацом першим пункту 15 Порядку №1388 встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після проведення уповноваженими особами сервісного центру МВС перевірки відповідних документів та/або відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державному Реєстрі атестованих судових експертів, автоматизованій базі даних про розшукувані транспортні засоби, банку даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірки відомостей про обмеження відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування), що містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі (крім внутрішньо переміщених осіб, інформація щодо яких підтверджується даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб), відомостей про особу, що містяться в Єдиному реєстрі боржників, Державному реєстрі санкцій, відповідних базах даних та державних реєстрах щодо осіб, які перебувають у розшуку, перевірки дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей, дійсності сертифіката відповідності за реєстром сертифікатів затвердження типу і виданих виробниками сертифікатів відповідності колісних транспортних засобів та обладнання, документів, що підтверджують правомірність придбання, відомостей щодо митного оформлення транспортних засобів за єдиною автоматизованою інформаційною системою митних органів, відомостей за автоматизованою системою реєстрації гуманітарної допомоги, а також установлення відповідності конструкції вимогам правил та нормативів шляхом отримання відповідних відомостей із таких баз даних і реєстрів. За результатами таких перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться відповідний напис про їх проведення, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) і дати (крім випадків подання заяви в електронній формі через електронний кабінет водія або засобами Порталу Дія).
Відповідно до абзацу 9 пункту 15 Порядку №1388 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється, крім випадків, коли: перереєстрація транспортного засобу не пов`язана з його відчуженням; транспортний засіб придбано на електронному аукціоні в порядку, установленому статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження»; транспортний засіб отримано в рахунок погашення боргу в порядку, установленому статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження»; транспортний засіб придбано в порядку, установленому статтею 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; транспортний засіб безоплатно отримано відповідно до пункту 14 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. № 985 (Офіційний вісник України, 2002 р., № 29, ст. 1371; 2016 р., № 82, ст. 2707).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вчиненню дій з реєстрації (перереєстрації або зняття з обілку) транспортного засобу передує процедура проведення уповноваженими особами сервісного центру МВС перевірки відповідних документів та/або відомостей, що містяться, зокрема, в Єдиному реєстрі боржників.
У випадку надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється. Перелік винятків, які не перешкоджають перереєстрації, визначені абзацом 9 пункту 15 Порядку №1388.
При цьому суд зауважує, що встановлена абзацом 9 пункту 15 Порядку №1388 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) заборона на здійснення реєстрації, перереєстрації або зняття з обліку транспортного засобу, зареєстрованого за особою, яка є боржником та перебуває в Єдиному реєстрі боржників, спрямована на убезпечення вибуття майна з володіння такої особи боржника, оскільки у протилежному випадку нівелюватимуться права інших осіб-стягувачів у виконавчих провадженнях, в яких боржниками є юридичні особи, які одночасно з перебуванням у відносинах зі стягувачами у виконавчих провадженнях є учасниками й інших правовідносин у сфері фінансового лізингу і мають у них статус лізингодавців.
Отже, враховуючи те, що за результатами вчинених на виконання положень пункту 15 Порядку №1388 дій відповідачем було виявлено обставину перебування лізингодавця – АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у Єдиному реєстрі боржників як боржника у виконавчих провадженнях, і при цьому під час вирішення питання про перереєстрацію транспортного засобу Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_1 встановлено відсутність випадку (випадків), за яких перереєстрація транспортного засобу можлива навіть у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників (перелік таких випадків визначений абзацом 9 пункту 15 Порядку №1388), то суд приходить до висновку про правомірність відмови відповідача у наданні позивачу послуги з перереєстрації транспортного засобу. 
Доводи позову, якими позивач обґрунтовує його подання, не свідчать про протиправність дій відповідача щодо відмови у перереєстрації транспортного засобу. Позивачем не наведено обгрунтованих тверджень про неправильне трактування і застосування відповідачем норм абзацу 9 пункту 15 Порядку №1388 (в редакції, чинній на час надання оскаржуваної відмови).
Стосовно доводів позивача про те, що транспортний засіб уже передано лізингодавцем у його власність, що, на його думку, є достатньою підставою для вчинення дій щодо перереєстрації, то такі не підлягають оцінці судом, оскільки, фактично, спір стосується надання судом оцінки діям суб`єкта владних повноважень щодо відмови у наданні послуги з перереєстрації транспортного засобу після його відчуження на підставі договору купівлі-продажу предмету лізингу, укладеного на виконання договору фінансового лізингу.
Відповідно, в межах даного спору не підлягає вирішенню питання встановлення та/або визнання за позивачем права власності на транспортний засіб, яке, до того ж, розглядається в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
Посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №911/1278/20 (постанова від 05 квітня 2023 року) суд оцінює критично та відхиляє, адже такі ухвалені в межах господарських відносин та стосуються вирішення питань, пов`язаних з визнанням права власності за суб`єктом господарювання, та зняття арешту на об`єкти рухомого майна, які не є релевантними по відношенню до спору у даній справі. Крім того, суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду при перегляді спору у справі №911/1278/20 у своїй постанові не наводила жодних висновків щодо застосування саме положень абзацу 9 пункту 15 Порядку №1388, якими керувався відповідач у даних спірних відносинах, відмовляючи позивачу у вчиненні дій щодо перереєстрації транспортного засобу.
На переконання суду, при вчиненні оскаржуваних дій відповідач діяв правомірно у відповідності до приписів пункту 15 Порядку №1388 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Тому суд відмовляє у задоволенні цього позову.
Поряд з цим суд звертає увагу на таке.
24 грудня 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1727, якою внесено зміни до пункту 15 Порядку №1388, доповнивши його після абзацу тринадцятого новим абзацом такого змісту: «транспортний засіб набуто у власність лізингоодержувачем у порядку, визначеному статтею 7 Закону України «Про фінансовий лізинг»;». У зв`язку з цим абзаци чотирнадцятий - двадцять п`ятий вважаються відповідно п`ятнадцятим - двадцять шостим. Вказана постанова набрала чинності з 01 січня 2026 року.
Отже, з 01 січня 2026 року розширено перелік визначених абзацом 9 пункту 15 Порядку №1388 випадків, за яких перереєстрація транспортних засобів можлива навіть у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, а саме – у разі, якщо транспортний засіб набуто у власність лізингоодержувачем у порядку, визначеному статтею 7 Закону України «Про фінансовий лізинг».
З огляду на викладене, з урахуванням змін до абзацу 9 пункту 15 Порядку №1388, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2025 року №1727, позивач має право звернутись до відповідача із заявою про перереєстрацію транспортного засобу, який набуто ним у власність як лізингоодержувачем на підставі договору купівлі-продажу предмету лізингу, укладеного на виконання договору фінансового лізингу.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідачем доведено, що у спірних відносинах він діяв обґрунтовано та правомірно. Тому, позов задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях (філія ГСЦ МВС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 09 червня 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ); відповідач - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях (філія ГСЦ МВС) (вул. Руська, буд. 248-М, м. Чернівці, код ЄДРПОУ 45805862); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 14360570).

Суддя О.П. Лелюк