ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/28177/23 пров. № А/857/43785/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
з участю секретаря судових засідань Клим О.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська кондитерська фабрика «Світоч» та Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська кондитерська фабрика «Світоч» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, 

суддя у І інстанції Сподарик Н.І., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 26 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська кондитерська фабрика «Світоч» (далі – ТОВ «ЛКФ «Світоч») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі – ППР) Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі – ЗМУ ДПС):
від 10.11.2023 № 931/33000701, яким товариству донараховано податок на прибуток (далі – ПНП) у розмірі 12 507 192,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 37286,25 грн за невідображення у складі фінансових доходів операцій з дисконтування довгострокової кредиторської заборгованості від пов`язаної особи та завищення витрат на суму курсових різниць, нарахованих на амортизаційну собівартість;
від 23.08.2023 № 659/33000701, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу наступного звітного періоду (далі – ПДВ), на суму 2 193 897,00 грн у зв`язку з порушенням пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 186.3 статті 186 Податкового кодексу України (далі – ПК) через безпідставне ненарахування податкових зобов`язань з ПДВ за операціями з надання агентських послуг від нерезидента;
від 23.08.2023 № 662/33000703, яким на підставі абзацу 9 частини 2 статті 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” (далі – Закон №481/95-ВР) до підприємства застосовано штраф у розмірі 500 000,00 грн за зберігання пального без ліцензії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 у справі №380/28177/23 позов було задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано ППР ЗМУ ДПС від 23.08.2023 №659/33000701 та №662/33000703. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «ЛКФ «Світоч» є кінцевим споживачем придбаного дизельного пального, яке використовується виключно для власних потреб. Під час проведення перевірки відповідачем не встановлено факту зберігання позивачем пального з посиланням на відповідні докази, а лише констатовано факт його придбання у ТОВ “Окко-Бізнес-Партнер”. Тому висновки відповідача про порушення ТОВ «ЛКФ «Світоч» положень статті 15 Закону №481/95-ВР ґрунтуються виключно на припущеннях і ППР від 23.08.2023 № 662/33000703 є протиправним та підлягає скасуванню.
Окрім того, суд виходив із того, що компанія “NESTRADE S.A” зареєстрована у Швейцарії, є нерезидентом і надавала ТОВ «ЛКФ «Світоч» агентські послуги, місце надання яких знаходиться за межами території України. Тому об`єкт оподаткування ПДВ щодо операцій між позивачем і нерезидентом у цьому випадку не виникає з огляду на приписи пункту186.4 статті 186 ПК. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність порушення ТОВ «ЛКФ «Світоч» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 186.3 статті 186 ПК та протиправність ППР ГУ ДПС від 23.08.2023 № 659/33000701. 
Попри те, суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «ЛКФ «Світоч» було зобов`язане визначити на дату отримання довгострокової поворотної фінансової допомоги справедливу вартість свого зобов`язання, а суму дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) включити до доходу в момент отримання позики і до витрат в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою за договором.
За договором позики від 19.04.2019 № б/н позивача з ТОВ “Nestle Treasury Center Middle East&Africa Ltd” загальна сума отриманої позики становить 11 000 000,0 USD. Термін повернення позики відповідно до додаткової угоди від 19.04.2021 №3 встановлено до 19.04.2024, позика залишається непогашеною і вважається заборгованістю. 
Протягом періоду з 19.04.2019 по 31.03.2023 повернення позики не відбувалося. Станом на 31.03.2023 згідно з даними бухгалтерського обліку по оборотно-сальдовій відомості по рахунку 506 “Інші довгострокові позики в іноземній валюті” по договору позики № б/н від 19.04.2019 кредиторська заборгованість складає 11 000 000 доларів США, що в еквіваленті складає 402 254 600 грн. 
Відтак, суд погодився з висновком відповідача, що на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 ПК, статей 1, 4 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (далі – Закон № 996), МСФЗ 39 “Фінансові інструменти: визнання та оцінка”, МСФЗ 9 “Фінансові інструменти”, МСБО 32 “Фінансові інструменти: подання”, МСБО 1 “Подання фінансової звітності”, МСФЗ 7 “Фінансові інструменти“, МСБО 12 “Податки на прибуток”, МСБО 18 “Дохід” ТОВ “ЛКФ “Світоч” не відображено у складі інших фінансових доходів операцій з дисконтування отриманої позики, що призвело до заниження іншого фінансового доходу на загальну суму 68 212 971,00 грн за 2020 рік.
Амортизаційні витрати від дисконтування кредиторської заборгованості не враховано в розрахунку справедливої вартості кредиту, оскільки підприємство самостійно не провело в бухгалтерському обліку нарахування доходів від операцій з дисконтування отриманого кредиту та відсотків та відповідно не відображало їх у податковій звітності за відповідні періоди в деклараціях з ПНП. Оскільки в бухгалтерському обліку підприємства відсутні доходи, то і відповідно не мають місця витрати від амортизації дисконту.
Враховуючи зазначене, суд вважає оскаржуване ППР №931/33000701 від 10.11.2023 правовірним і у задоволенні позовних вимог ТОВ “ЛКФ “Світоч” у цій частині відмовив.

Рішення суду першої інстанції оскаржено обома сторонами.

ТОВ “ЛКФ “Світоч” у своїй апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні його позовних вимог та задовольнити позову у повному обсязі.
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що наведені відповідачем у акті перевірки твердження не відповідають дійсності і не ґрунтуються на чинному законодавстві.
У дотичних стандартах обліку/фінансової звітності, як підзаконних/спеціальних регуляторних положеннях, відсутня пряма вимога щодо віднесення облікового дисконту до складу доходу. МСБО 1В «Дохід», на який посилається відповідач, не застосовується з 01.01.2018.
Позивач здійснював дисконтування позики, отриманої від нерезидента-пов`язаної особи, яка визнається в обліку операцією із «власниками» у широкому розумінні відповідно до МСБО 1. Така операція не впливає на доходи/витрати позивача, а відображається через власний капітал. Позивач здійснював дисконтування заборгованості, визначав суму дисконту, але відобразив на збільшення власного капіталу. 
Відповідач не обґрунтував як необхідність віднесення в обліку дисконту до складу доходів, так і застосування зазначеної в акті перевірки самостійно визначеної формули розрахунку дисконтування фінансових зобов`язань чинним законодавством .
Посилання відповідача на формулу з листа Державної фіскальної служби України від 18.06.2018 №18311/7/99-99-14-03-03-17 «Про перевірки окремих питань обліку дебіторської та кредиторської заборгованості» є безпідставними, оскільки така формула не закріплена у жодному нормативно-правовому акті, а згаданий лист не є нормативно-правовим актом і не має обов`язкового характеру.
Облікова ставка Національного банку України за своєю природою не може вважатися ринковою відсотковою ставкою для позик від нерезидентів, до того ж виданих в іноземній валюті, зокрема, з огляду на різну правову природу вказаних інструментів і розбіжність навіть у базовій валюті. 
При розрахунках суми дисконту за актом перевірки відповідач не враховував ринкові умови надання позики для визначення «ефективної ставки», а виходив з недотичного показника облікової ставки Національного банку України.
У період 2020 - квітень 2021 року позивач не проводив дисконтування, оскільки у цьому періоді ставка за позикою була вже ринковою і відповідно до вимог МСФЗ 9 та МСФЗ 13 така заборгованість не підлягає дисконтуванню.
Окрім того позивач вважає, що у ЗМУ ДПС відсутні повноваження на прийняття оспорюваних ППР, оскільки відповідач не може вважатися територіальним контролюючим органом у розумінні вимог податкового законодавства. 

ЗМУ ДПС у своїй апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ТОВ “ЛКФ “Світоч” та у задоволенні позову відмовити повністю.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що за факти постачання палива підтверджено первинними документами, які надавалися під час документальної перевірки. Висновки відповідачем про зберігання палива у період з 16.11.2022 по 20.11.2022 зроблено на основі наданих до перевірки документів та пояснень. 
Підприємство у своїй діяльності використовує три резервуари для зберігання дизельного палива ємністю 5000 л кожен. Підприємством не надано пояснення яким чином і за допомогою яких технічних засобів відбувалася доставка пального від заправочних станцій на територію підприємства та заправка баку генератора під час його роботи у період з 16.11.2022 по 20.11.2022. 
Тому наполягає на правомірності накладення на позивача штрафних санкцій оспорюваним ППР від 23.08.2023 № 662/33000703.
Окрім того, за договором ТОВ «ЛКФ «Світоч»» про надання закупівельних послуг від 01.01.2020 № б/н з компанією "NESTRADE S.A." (Швейцарія) позивач отримував від контрагента консультативні послуги щодо можливих постачальників необхідної для нього продукції. У разі якщо нерезидент надає консультаційні послуги резиденту, який зареєстрований як суб`єкт господарювання на території України, то відповідно до пункту 186.3 статті 186 ПК для цілей оподаткування ПДВ місцем постачання консультаційних послуг вважається місце, у якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання. Тому вважає неправомірним висновок суду в частині скасування ППР від 23.08.2023р. № 659/33000701. 

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ ЛКФ «Світоч» та письмових поясненнях відповідач підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні у частині відмови у задоволенні позову, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції у цій частині без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 

У відзиві на апеляційну скаргу ЗМУ ДПС та письмових поясненнях позивач підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні у частині задоволення його позовних вимог, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції у цій частині без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Наполягає на тому, що відповідач повторно наводить обставини та помилкові висновки, які вже оцінювались та були спростовані в рамках судового розгляду у суді першої інстанції.

У ході апеляційного розгляду було проведено заміну позивача ТОВ «ЛКФ «Світоч» на його правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕСТЛЕ УКРАЇНА» (далі – ТОВ «НЕСТЛЕ УКРАЇНА»).

Представники ТОВ «НЕСТЛЕ УКРАЇНА» у судовому засіданні апеляційного суду підтримали подану ТОВ «ЛКФ «Світоч» апеляційну скаргу усними та письмовими поясненнями. Просили скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ЛКФ «Світоч» та задовольнити позов у повному обсязі, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги ЗМУ ДПС. 

Представник ЗМУ ДПС у ході апеляційного розгляду заперечила обґрунтованість апеляційних вимог ТОВ «ЛКФ «Світоч» доводами, аналогічними до викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та підтримала апеляційну скаргу відповідача усними та письмовими поясненнями. Просила скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ТОВ «ЛКФ «Світоч» та відмовити у задоволенні позову товариства у повному обсязі. 

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог ЗМУ ДПС та наявність підстав для задоволення скарги ТОВ «ЛКФ «Світоч», виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ЗМУ ДПС була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ЛКФ «Світоч», за результатами якої складено акт перевірки від 24.07.2023 №494/33-00-07-01/00382154, у якому працівниками контролюючого органу констатовано встановлення порушень товариством, зокрема:
пункту 135.1 статті 135, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК, Закон України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (далі – Закон №996), МСФЗ 39 “Фінансові інструменти: визнання та оцінка”, МСФЗ 9 “Фінансові інструменти”, МСБО 32 “Фінансові інструменти: подання”, МСБО 1 “Подання фінансової звітності”, МСФЗ 7 “Фінансові інструменти”, МСБО 12 “Податки на прибуток”, МСБО 21 “Вплив змін валютних курсів”, МСБО 18 “Дохід”, в результаті чого занижено ПНП у періоді, що перевірявся, у сумі 12 977 020,00 грн, у тому числі за ІІ квартал 2019 року – сумі 3878,00 грн, за ІІІ квартал 2019 року – в сумі 103 700,00 грн, за IV квартал 2019 року – в сумі 416 578,00 грн, за І квартал 2020 року – в сумі 6238,00 грн, за ІІ квартал 2020 року – у сумі 47529,00 грн, за ІІІ квартал 2020 року – у сумі 14618,00 грн, за IV квартал 2020 року – у сумі 12 752 380,00 грн, за І квартал 2021 року – в сумі 7109,00 грн;
пункту 185.1 статті 185, пункту 186.3 статті 186, пункту 187.1 статті 187 ПК, в результаті чого позивачем завищено суму від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації), за травень 2023 року у сумі 2 193 897,00 грн;
статті 15 Закону №481/95-ВР.
ТОВ «ЛКФ «Світоч» 07.08.2023 на підставі приписів пункту 86.7 статті 87 ПК подало контролюючому органу заперечення на акт перевірки від 24.07.2023 №494/33-00-07-01/00382154.
ЗМУ ДПС листом від 22.08.2023 №3245/6/33-00-07-01 повідомило позивача, що за результатами розгляду його заперечення комісією з розгляду спірних питань, заперечень та пояснень до актів перевірок прийнято рішення: 
«при винесенні податкового повідомлення-рішення щодо заниження податку на прибуток порушення, якого відображено в пункті “ 3.1.2. Дохід та фінансовий результат до оподаткування, визначені за правилами бухгалтерського обліку (розділ І)” акту перевірки, з врахуванням аргументів, наведених в запереченні до акту, викласти в наступній редакції, а саме: “п.135.1, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями, Закон України від 16.07.1999 №996-XIV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (далі по тексту – Закон №996), МСФЗ 39 “Фінансові інструменти: визнання та оцінка”, МСФЗ 9 “Фінансові інструменти”, МСБО 32 “Фінансові інструменти: подання”, МСБО 1 “Подання фінансової звітності”, МСФЗ 7 “Фінансові інструменти”, МСБО 12 “Податки на прибуток”, МСБО 21 “Вплив змін валютних курсів”, МСБО 18 “Дохід” в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, у сумі 12 507 192,00 грн в тому числі за: 2 квартал 2019 року в сумі 3878,00 грн, 3 квартал 2019 року в сумі 103700,00 грн, 4 квартал 2019 року в сумі 41567,00 грн, 1 квартал 2020 року в сумі 6238,00 грн, 2 квартал 2020 року у сумі 47529,00 грн, 3 квартал 2020 року у сумі 14618,00 грн, 4 квартал 2020 року у сумі 12 282 553,00 грн та 1 квартал 2021 року в сумі 7109,00 грн.
В іншій частині поданого заперечення постійно діючою комісією по розгляду спірних питань прийнято рішення: встановлені перевіркою інші порушення, що відображені в акті від 24.07.2023 №494/33-00-07-01/00382154 є правомірними, а заперечення від 07.08.2023 по даних порушеннях є необґрунтованими, та не спростовують викладені порушення в акті перевірки».
З огляду на висновки, викладені у вказаному акті документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЛКФ «Світоч» відповідачем 23.08.2023 прийнято:
ППР №660/33000701, яким позивачу донараховано ПНП у розмірі 12 507 192,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 3 126 798,00 грн за порушення пункту 135.1 статті 135, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК;
ППР №659/33000701, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 2 193 897,00 грн за порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 186.3 статті 186 ПК;
ППР №662/33000701, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 500 000,00 грн за порушення абзацу дев`ятого частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР.
ТОВ «ЛКФ «Світоч» скористалося правом на оскарження вказаних ППР ЗМУ ДПС у адміністративному порядку і 08.09.2023 подало скаргу, у якій просило Державну податкову службу України (далі – ДПС) такі скасувати. 
За наслідками розгляду скарги ТОВ «ЛКФ «Світоч» 26.09.2023 ДПС прийняла рішення про продовження строку розгляду скарги №28542/6/99-00-06-01-02-06, а 02.11.2023 – рішення про результати розгляду скарги №32876/6/99-00-06-01-02-06, яким ППР ЗМУ ДПС від 23.08.2023 №660/33000701 у частині застосованої штрафної санкції у сумі 3 089 511,75 грн скасовано, в іншій частині зазначене ППР залишено без змін. Також залишено без змін ППР від 23.08.2023 №662/33000703 та №659/33000702.
Відтак, за вказаними наслідками результатів оскарження ЗМУ ДПС прийнято ППР №931/33000701 від 10.11.2023, яким товариству донараховано ПНП у розмірі 12 507 192,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 37286,25 грн. 

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.
За приписами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Як передбачено пунктом 75.1 статті 75 ПК, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
У відповідності до пункту 78.4 статті 78 ПК про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. 
При наданні оцінки доводам ТОВ «ЛКФ «Світоч» щодо відсутності у ЗМУ ДПС повноважень для прийняття оскаржуваних ППР з огляду на відсутність у нього територіальної суб`єктності та підстав для кваліфікації відповідача, як територіального контролюючого органу, апеляційний суд зазначає таке. 
Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК встановлено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи. 
Питання організації, повноважень та порядку діяльності центральних органів виконавчої влади України регламентовано Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" (далі – Закон №3166-VI).
Частиною 1 статті 16 вказаного Закону передбачено, що центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії, бюро, Український інститут національної пам`яті.
Відповідно до частини 1 статті 211 Закону №3166-VI територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, можуть утворюватися в межах граничної чисельності державних службовців та працівників відповідного центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на утримання центрального органу виконавчої влади, ліквідовуватися, реорганізовуватися керівником відповідного центрального органу виконавчої влади як відокремлені підрозділи центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність такого центрального органу виконавчої влади.
Згідно із приписами частини 2 статті 211 Закону №3166-VI територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України.
Положення про територіальний орган як відокремлений підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, положення про територіальний орган як відокремлений підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, затверджуються керівником відповідного центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність такого центрального органу виконавчої влади (частина 3 статті 211 Закону №3166-VI).
Частиною 5 статті 211 Закону №3166-VI передбачено, що територіальні органи як відокремлені підрозділи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, територіальні органи як відокремлені підрозділи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, створюються і припиняються в порядку, визначеному законодавством.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 було затверджено Положення про Державну податкову службу України.
За приписами пункту 7 вказаного Положення Державна податкова служба України здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. Державна податкова служба України та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення). 
Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" було утворено ЗМУ ДПС, як відокремлений територіальний підрозділ Державної податкової служби України.
З урахуванням наведених правових норм та висновків, що містяться у постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №921/574/20 та від 06.01.2026 у справі №826/10791/16 апеляційний суд погоджується із твердженнями ЗМУ ДПС про безпідставність доводів ТОВ «ЛКФ «Світоч» стосовно відсутності у відповідача повноважень на прийняття оспорюваних ППР з огляду на відсутність статусу територіального контролюючого органу. 
При наданні оцінки вирішенню судом першої інстанції позовних вимог ТОВ «ЛКФ «Світоч» про визнання протиправним та скасування ППР ЗМУ ДПС від 23.08.2023 №662/33000703, яким на підставі абзацу 9 частини 2 статті 17 Закону Закон №481/95-ВР до позивача застосовано штраф у розмірі 500 000,00 грн за зберігання пального без ліцензії. суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону №481/95-ВР зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.
За правилами частин 8, 10 статті 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.
Водночас за правилами статті 15 вказаного Закону суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.
Згідно з абзацом дев`ятим частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії – 500 000 грн.
На підставі аналізу наведених правових норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що для встановлення зазначеного у акті перевірки порушення ТОВ “ЛКФ “Світоч” вимог Закону № 481/95-ВР уповноважені особи контролюючого органу зобов`язані на підставі відповідних методик та з використанням належних приладів встановити: 
факт наявності пального у ємності, яка належить позивачу;
факт того, що об`єм такого пального, що зберігається позивачем, становить більше 5 л;
факт зберігання позивачем пального без отримання ліцензії. 
Водночас слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що зміст акту перевірки позивача не відображає обставин використання та зберігання товариством пального, наявність його залишку на дату перевірки, а наявні документи на підтвердження придбання у період, що підлягав перевірці, дизельного пального у ТОВ “Окко-Бізнес-Партнер” у кількості 8608,18 л не є беззаперечним доказом зберігання такого ТОВ «ЛКФ «Світоч» розумінні приписів статті 1 Закону №481/95-ВР.
При цьому відповідачем не наведено переконливих доводів на спростування показань допитаного у якості свідка судом першої інстанції ОСОБА_1 , начальника відділу вимірювання, енергозабезпечення та метрології філії “Нестле Україна”, відповідно до яких з метою забезпечення електричною енергією в умовах обстрілів енергетичної інфраструктури країни в ході збройної агресії російської федерації проти України як виробничих потужностей, так і для зберігання холодильного обладнання було вирішено задіяти для генерації електричної енергії дизельну установку – генератор Diesel 720 kW CATERPILLAR 3412, оснащений паливним баком місткістю 1200 літрів, який забезпечувався пальним самостійно із автозаправної станції, для чого використовувався службовий автомобіль Volkswagen Caravelle, облаштований спеціальним баком, а пальне зливалося безпосередньо у генератор. У акті списання №25 від 31.12.2022 була допущена помилка, про що інформовано контролюючий орган службовим дописом №1 від 31.07.2023 з усуненням неточностей.
Окрім того, матеріали справи не містять доказів на спростування твердження позивача про те, що той є кінцевим споживачем придбаного дизельного пального, яке використовувалося виключно для власних потреб, а також доказів наявності на зберіганні вказаного пального в ємкостях, розташованих за адресою м. Львів, вул. Ткацька, 10, у спірний період. 
Обставини наявності перебоїв у електропостачанні ТОВ «ЛКФ «Світоч» внаслідок збройної агресії російської федерації у спірний період визнані судом загальновідомими та такими, що не потребують доказування на підставі приписів частини 3 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Окрім того, наявність аварійних відключень та погодинних графіків відключення електроенергії та доведенням лімітів по навантаженню електромережі у період з 16.11.2022 по 20.11.2022 додатково підтверджується листом Львівських електричних мереж ПрАТ “Львівобленерго” від 12.07.2023 №203-073355. 
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що під час перевірки ЗМУ ДПС не було встановлено факту зберігання ТОВ «ЛКФ «Світоч» у період, що підлягав перевірці, дизельного пального з посиланням на відповідні докази, а лише констатовано факт його придбання у ТОВ “Окко-Бізнес-Партнер”, що свідчить про те, що відповідач фактично ототожнив поняття “придбання, використання пального” та “зберігання пального”. 
Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, у суду першої інстанції були достатні фактичні та правові підстави для задоволення позову у частині визнання протиправним та скасування ППР ЗМУ ДПС від 23.08.2023 № 662/33000703. 
При наданні оцінки вирішенню судом першої інстанції позовних вимог ТОВ «ЛКФ «Світоч» щодо ППР ЗМУ ДПС від 23.08.2023 року №659/33000701, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 2 193 897,00 грн через ненарахування податкових зобов`язань з ПДВ за операціями з надання агентських послуг від нерезидента суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК постачання послуг – будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності. 
Згідно з підпунктом "б" пункту 185.1 статті 185 ПК операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких відповідно до статті 186 Кодексу розташоване на митній території України, є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
Пунктами 186.2 - 186.4 статті 186 ПК визначено категорії послуг, місце постачання яких визначається залежно від місця реєстрації постачальника або отримувача відповідних послуг або від місця фактичного надання відповідних послуг.
Так, за приписами пункту 186.3 статті 186 ПК місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання.
До таких послуг належать:
а) надання майнових прав інтелектуальної власності, створення за замовленням та використання об`єктів права інтелектуальної власності, у тому числі за ліцензійними договорами, а також надання (передача) права на скорочення викидів парникових газів (вуглецевих одиниць);
б) рекламні послуги;
в) консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп`ютерних систем;
г) надання персоналу, у тому числі якщо персонал працює за місцем здійснення діяльності покупця;
ґ) надання в оренду, лізинг рухомого майна, крім транспортних засобів та банківських сейфів;
д) телекомунікаційні послуги, а саме: послуги, пов`язані з передаванням, поширенням або прийманням сигналів, слів, зображень та звуків або інформації будь-якого характеру за допомогою дротових, супутникових, стільникових, радіотехнічних, оптичних або інших електромагнітних систем зв`язку, включаючи відповідне надання або передання права на використання можливостей такого передавання, поширення або приймання, у тому числі надання доступу до глобальних інформаційних мереж;
е) послуги радіомовлення та телевізійного мовлення;
є) надання посередницьких послуг від імені та за рахунок іншої особи або від свого імені, але за рахунок іншої особи, якщо забезпечується надання покупцю послуг, перерахованих у цьому пункті;
ж) надання транспортно-експедиторських послуг;
з) надання послуг з виробництва та компонування відеофільмів, кінофільмів, анімаційних (мультиплікаційних) фільмів, телевізійних програм, рекламних фільмів, фоторекламних матеріалів та комп`ютерної графіки;
и) послуги з доступу до пропускної спроможності міждержавних перетинів (фізичні права на передачу) та допоміжні послуги, визначені Законом України "Про ринок електричної енергії".
Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що порядок оподаткування ПДВ операцій платника податку з постачання таких послуг безпосередньо залежить від місця їх постачання.
За приписами пункту 187.1 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що за період з 01.04.2017 по 31.05.2023 ТОВ “ЛКФ”Світоч” занизило показники у рядку 6 “Послуги, отримані від нерезидента, місце постачання яких визначено на митній території України” на загальну суму ПДВ 2 193 897,0 грн за грудень 2021 року.
Вказаний висновок обґрунтовано тим, що ТОВ “ЛКФ “Світоч” (далі – Локальна компанія) уклало договір про надання послуг від 01.01.2020 № б/н з компанією “NESTRADE S.A.” (Швейцарія) (далі – Nestrade), за умовами якого Nestrade призначається в якості агента із закупівель для ведення переговорів з непов`язаними постачальниками щодо комерційних та інших вимог, на основі яких Локальна компанія здійснюватиме замовлення на поставку та придбання товарів у таких непов`язаних постачальників. 
Предметом договору є умови надання послуг, відповідно до яких Nestrade призначається Локальною компанією. Nestrade приймає таке призначення в якості агента із закупівель для ведення переговорів з непов`язаними постачальниками щодо комерційних та інших умов, на основі яких Локальна компанія здійснюватиме замовлення на поставку для придбання товарів у непов`язаних постачальників.
Nestrade виконуватиме всі зобов`язання за договором в інтересах Локальної компанії, а Локальна компанія офіційно уповноважує Nestrade виконувати такі зобов`язання самостійно та на свій розсуд, якщо формальне схвалення не вимагається відповідно до договору.
Під час перевірки ТОВ “ЛКФ “Світоч” надало контролюючому органу акт надання послуг компанією NESTRADE S.A. від 06.12.2021 № б/н до договору від 01.01.2020 № б/н, відповідно до якого NESTRADE S.A. проведенні переговори з постачальниками щодо комерційних та інших умов на основі яких ТОВ “ЛКФ “Світоч” здійснювало закупку товарів безпосередньо у непов`язаних постачальників за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 року. Місце надання послуг - Швейцарія. Вартість послуг становила 11 386 154,66 грн, що складає 401 840,64 USD по фактичному курсу закриття Central Treasure на 31.12.2020. 
Окрім того, відповідачу під час перевірки було надано Річний звіт до Акту наданих послуг від 06.12.2021 № б/н згідно з договором про надання закупівельних послуг від 01.01.2020 № б/н, відповідно до якого Локальна компанія та Nestrade погодили, що протягом 2020 року було закуплено за результатами тендерів проведених Nestrade товарів, перерахованих у акті перевірки (а.с.23-30 т.2).
Відтак, на думку контролюючого органу, ТОВ “ЛКФ “Світоч” було порушено пункт 185.1 статті 185, пункт 186.3 статті 186, пункт 187.1 статті 187 ПК. 
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи та наданих усних і письмових поясненнях, апеляційний суд дійшов переконання, що у цій частині на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до оцінки наданих компанією “NESTRADE S.A.” (Швейцарія) послуг, які контролюючий орган розцінює як консултаційні, а позивач наполягає на тому, що такі є агентськими. 
При цьому позивач наполягає на тому, що виходячи зі змісту договору та наданих послуг нерезидентом компанією NESTRADE S.A. на користь ТОВ “ЛКФ “Світоч” було надано саме агентські послуги, місце надання яких знаходиться за межами митної території України, а саме у Швейцарії. Тому об`єкт оподаткування ПДВ щодо операцій між позивачем та нерезидентом компанією NESTRADE S.A. у спірному випадку не виникає. Джерело закуплених товарів за результатами тендерів жодним чином не впливає на кваліфікацію договору між позивачем та нерезидентом та на відсутність об`єкта оподаткування ПДВ в силу відсутності місця постачання агентських послуг на митній території України.
Окрім цього, позивач вважає, що відповідач не має повноважень на кваліфікацію договірних відносин між позивачем та контрагентом. Висновки відповідача були обумовлені власною та абсолютно безпідставною перекваліфікацією агентських послуг від нерезидента до позивача на консультаційні послуги.
Як слушно звернув увагу суд першої інстанції, основним нормативно-правовим актом, що визначав основні засади господарювання в Україні і регулював господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання, був Господарський кодекс України (далі - ГК), чинний на час спірних правовідносин.
За приписами частини 1 статті 295 ГК – комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє.
Частиною 2 статті 295 ГК передбачено, що комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво.
Згідно з частиною 1 статті 301 ГК відповідно до агентського договору комерційний агент одержує агентську винагороду за посередницькі операції, що здійснені ним в інтересах суб`єкта, якого він представляє, у розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до частини 2 статті 301 ГК агентська винагорода виплачується комерційному агенту після оплати третьою особою за угодою, укладеною з його посередництвом, якщо інше не передбачено договором сторін.
Водночас, як доречно зауважив суд першої діяльності, відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності, затверджених наказом Держкомстату 23.12.2011 № 396, вид діяльності за кодом 70.22 “Консультування з питань комерційної діяльності й керування” включає надання консультаційних послуг, управлінської та організаційної підтримки компаніям та іншим організаціям з питань керування, корпоративного стратегічного й оперативного планування, визначення напрямів розвитку бізнесу, управління змінами, зниження собівартості та інших фінансових питань, маркетингових цілей і політики, кадрової політики, стратегії виплат компенсацій і пенсій, планування виробництва та контролю.
Надання комерційних послуг може включати консультування, управлінську й організаційну підтримку компаній і громадських організацій відносно:
- проектування методики бухгалтерського обліку та правил, програм ведення звітності, процедур контролю виконання кошторису;
- консультування та підтримки компаній і громадських організацій у сфері планування, організаційних заходів, забезпечення ефективності та контролю, інформації з питань управління тощо.
Апеляційний суд погоджується із доводами позивача про відсутність законодавчо встановленої вимоги, відповідно до якої при наданні послуг з посередництва агент обов`язково має бути стороною договорів, укладенню яких сприяв і можливість надання фактичних послуг в рамках сприяння укладенню договорів суб`єкта, якого представляє агент, не будучи при цьому стороною таких договорів, є особливістю агентського договору серед посередницьких договорів.
Тому твердження ЗМУ ДПС про те, що нерезидент компанія NESTRADE S.A. не здійснювала посередництва у закупівлі товарів для ТОВ “ЛКФ “Світоч”, оскільки не була стороною договорів із постачальниками, не має під собою правового обґрунтування та визнається апеляційним судом необґрунтованим.
Водночас ТОВ “ЛКФ “Світоч” долучило до матеріалів справи відповіді непов`язаних постачальників (TOB «АТА» (ЄДРПОУ 25589927), ПрАТ «Київський КПК» (ЄДРПОУ 05509659), ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат» (ЄДРПОУ 318226484), договори з якими містяться у матеріалах справи, на запити позивача про підтвердження ведення переговорів та/або тендерів нерезидентом компанією NESTRADE S.A. щодо комерційних та інших умов, у яких вказані постачальники підтверджують, що відповідні товари були поставлені позивачу внаслідок переговорів та/або тендерів з нерезидентом компанією NESTRADE S.A., яка, зокрема, проводила переговори та тендери, сприяючи укладенню відповідних угод, що свідчить про надання саме агентських послуг. Тобто послуга компанії “NESTRADE S.A” полягала у наданні рекомендації у кого здійснювати закупівлі товарів позивачем.
Водночас апеляційний суд підкреслює, що відповідно до частини 1 статті 213 ЦК зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).
За приписами частини 2 статті 213 ЦК на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.
Відтак, слід погодитися із доводами ТОВ “ЛКФ “Світоч” про те, що контролюючий орган не наділений повноваженнями щодо трактування умов його договору з компанією “NESTRADE S.A” від 01.01.2020.
Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки ТОВ “ЛКФ “Світоч” отримало від нерезидента компанії “NESTRADE S.A” агентські послуги, місце надання яких знаходиться за межами митної території України, то об`єкт оподаткування ПДВ щодо такої господарської операцій не виникає в силу приписів пункту 186.4 статті 186 ПК, що свідчить про відсутність порушень позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 186.3 статті 186 ПК, а відтак протиправність оскаржуваного ППР ЗМУ ДПС від 23.08.2023 № 659/33000701 і обґрунтованість відповідних позовних вимог. 
При наданні оцінки висновкам суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ТОВ “ЛКФ “Світоч” про визнання протиправним і скасування ППР ЗМУ ДПС від 10.11.2023 №931/3300701, що було прийняте за результатами розгляду скарги позивача на ППР ЗМУ ДПС від 23.08.2023 №660/33000701, яким товариству донараховано ПНП у розмірі 12 507 192,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 37286,25 грн за невідображення у складі фінансових доходів операцій з дисконтування довгострокової кредиторської заборгованості від пов`язаної особи та завищення витрат на суму курсових різниць, нарахованих на амортизаційну собівартість, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
За висновками контролюючого органу, зробленими у ході перевірки задекларованих позивачем показників Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма №2), ТОВ "ЛКФ “Світоч" за період з 01.04.2017 по 31.03.2023 задекларовано 0,0 грн, однак перевіркою за цей період констатовано заниження задекларованих показників у рядку 2220 Звіту про фінансові результати “Інші фінансові доходи” на загальну суму 70 823 124,0 грн за 2020 рік. 
Так, у ході перевірки встановлено, що 19.04.2019 ТОВ “ЛКФ “Світоч” уклало договір позики № б/н з ТОВ “Nestle Treasury Center Middle East&Africa Ltd” (Обєднані Арабські Емірати) на загальну суму 12 000 000,0 USD під 1,875 % річних. Сторони погодили нарахування процентів за договором кожні 6 місяців з дати отримання першого траншу позики. Останній період нарахування процентів проводиться у відповідності із датою припинення. Цільове призначення коштів – для загальних господарських потреб. Станом на 2019 рік позика була короткостроковою.
08.08.2019 сторонами було укладено додаткову угоди №1 до договору позики від 19.04.2019, відповідно до умов якої погашення позики та будь-яких нарахованих і несплачених процентів має бути здійснене до 19.04.2020 відразу після припинення. 
Після цієї угоди позивач отримав ще три транші позики. Позика була оцінена за справедливою вартістю. Сума дисконту була визначена за відповідною ставкою дисконтування, у 2019 – 10 702 000 грн повернення позики не було. Позивач відображав позику, як від власника, що не збільшувала його доходи. Дт 68510 “Розрахунки з кредиторами” Кт 425 “Інший додатковий капітал”.Дт 425 “Інший додатковий капітал” Кт 441 “Нерозприділений прибуток”. Амортизацію відображав у складі фінансових витрат (звіт 2250). 
Згідно з умовами додаткової угоди №2 від 19.04.2020 до договору позики від 19.04.2019 погашення позики та будь-яких нарахованих і несплачених процентів має бути здійснене до 19.04.2021 відразу після припинення.
Відповідно до умов додаткової угоди №3 від 19.04.2021 до договору позики від 19.04.2019 погашення позики та будь-яких нарахованих і несплачених процентів має бути здійснене до 19.04.2024.
Таким чином, під час перевірки було встановлено отримання ТОВ "ЛКФ “Світоч" протягом 2017-2023 років позики в сумі 11 000 000,0 USD від ТОВ “Nestle Treasury Center Middle East&Africa Ltd” згідно з договором від 19.04.2019 № б/н такими траншами:
13.06.2019 – 1 999 973,0 USD;
08.07.2019 – 6 000 027,0 USD;
15.08.2019 – 1 000 000,0 USD;
25.09.2019 – 1 000 000,0 USD;
10.12.2019 – 1 000 000,0 USD.
У періоду з 19.04.2019 по 31.03.2023 повернення позики не проводилось і згідно з договірними умовами позичальник мав повернути позику до 19.04.2024.
Відтак, за висновками контролюючого органу, з 2021 року у балансі ТОВ "ЛКФ “Світоч" вказана позика уже мала статус довгострокової, відображалася за балансовою вартістю, що дорівнювала справедливій вартості. 
У 2022 році встановлено відображення ТОВ "ЛКФ “Світоч" позики за умовами 2021 року, довгострокова позика відображена за балансовою вартістю, що дорівнювала справедливій вартості (300 060 000 грн) .
Відповідно до наказу ТОВ "ЛКФ “Світоч" №2/1 від 11.01.2022 “Про облікову політику” подальший облік позики здійснювався за тим ж принципом, що і в 2021 році. 
Станом на 31.03.2023 заборгованість по тілу позики перед ТОВ “Nestle Treasury Center Middle East&Africa Ltd” (Обєднані Арабські Емірати) становить 11 000 000,0 USD.
При цьому ТОВ "ЛКФ “Світоч" з червня 2019 року - по грудень 2020 року здійснювало дисконтування отриманої від ТОВ «Nestle Treasury Centre Middle East&Africa Ltd» позики. Сума розрахованого дисконту відображалася в обліку такими бухгалтерськими проведеннями: Дт 68510 “Розрахунки з кредиторами” Кт 425 “Інший додатковий капітал”; Дт 425 “Інший додатковий капітал” Кт 441 “Нерозприділений прибуток”, тобто на збільшення капіталізації підприємства.
Сума дисконту становила 17 556 760,67 грн, з яких у 2019 році - 2 415 225,11 грн, у 2020 році - 15 141 535,56 грн.
У період з червня 2019 року по березень 2021 року товариство здійснювало нарахування амортизації фінансового зобов`язання, тобто нараховувало амортизацію дисконту по отриманій позиці від ТОВ “Nestle Treasury Center Middle East&Africa Ltd”. 
В обліку позивача амортизація по дисконтуванню відображалася такими бухгалтерськими проведеннями: Дт 952 “Інші фінансові витрати” Кт 68510 “Розрахунки з кредиторами”. За період з червня 2019 року по березень 2021 року ТОВ "ЛКФ “Світоч" нарахувало амортизацію дисконту у сумі 18 886 359,63 грн, з яких за 2019 рік – 1 505 002,13 грн; за 2020 рік - 12 888 571,06 грн, за І квартал 2021 року - 4 492 786,44 грн.
Такі витрати включалися до складу фінансових витрат та відображалися підприємством у рядку 2250 Звітів про фінансові результати “Фінансові витрати” за відповідні періоди. Одночасно дані фінансові витрати відображалися у рядку 2.1.1 “Сума витрат на створення забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (підпункт 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 розділу ІІІ Податкового кодексу України)” додатків РІ до Декларацій з ПНП на збільшення фінансового результату за відповідні періоди.
За період з 01.06.2019 по 31.03.2021 ТОВ “ЛКФ “Світоч” відображено у рядку 2270 Звіту про фінансові результати “Інші витрати” негативне значення курсових різниць на загальну суму 1 271 430,00 грн, у тому числі за ІІ квартал 2019 року – 21544,00 грн, за ІІІ квартал 2019 року – 576 113,00 грн, за IV квартал 2019 року – 230 928,00 грн, за І квартал 2020 року – 34658,00 грн, за ІІ квартал 2020 року – 264 048,00 грн, за ІІІ квартал 2020 року – 81210,00 грн, за IV квартал 2020 року – 23432,00 грн, за І квартал 2021 року – 39497,0 грн.
ТОВ “ЛКФ “Світоч” негативне значення курсових різниць у сумі 1 271 430,0 грн, нарахованих на амортизовану собівартість, віднесено до складу інших витрат за період з 01.06.2019 по 31.03.2021.
Додатковою угодою №2 від 19.07.2022 сторонами погоджено, що процентна ставка розраховується як 3-місячний SOFR у доларах США, опублікована/спостережена на сайті для вартості на перший день кожного періоду нарахування відсотків плюс маржа 4,56%. 
Оцінюючи висновки контролюючого органу, які стали підставою для винесення оспорюваного ППР від 10.11.2023 №931/3300701, апеляційний суд звертає увагу на таке.
За приписами підпункту 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК позика – грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регламентовано приписами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі – Закон № 996-XIV).
У статті 1 вказаного Закону наведено значення термінів, які у ньому вживаються, зокрема:
бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень;
зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди;
витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); 
доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників);
облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності;
фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства;
міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності;
Відповідно до часини 1 статті 3 Закону № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
За приписами статті 4 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах:
повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі;
автономність - кожне підприємство розглядається як юридична особа, відокремлена від її власників, у зв`язку з чим особисте майно та зобов`язання власників не повинні відображатися у фінансовій звітності підприємства;
послідовність - постійне (з року в рік) застосування підприємством обраної облікової політики. Зміна облікової політики можлива лише у випадках, передбачених національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку у державному секторі, і повинна бути обґрунтована та розкрита у фінансовій звітності;
безперервність - оцінка активів та зобов`язань підприємства здійснюється виходячи з припущення, що його діяльність буде тривати й надалі;
нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів;
превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми;
єдиний грошовий вимірник - вимірювання та узагальнення всіх господарських операцій підприємства у його фінансовій звітності здійснюються в єдиній грошовій одиниці;
інших принципах, визначених міжнародними стандартами або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі залежно від того, які з наведених стандартів застосовуються підприємством.
Частиною 2 статті 8 вказаного Закону передбачено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства (Абзац другий частини 5 статті 8 Закону № 996-XIV) 
Відображення отриманих позик у бухгалтерському обліку ТОВ “ЛКФ “Світоч”, яке веде облік за Міжнародними стандартами фінансової звітності (далі – МСФЗ) та Міжнародними стандартами бухгалтерського обліку (далі – МСБО), регламентується МСФЗ 9 “Фінансові інструменти”, МСФЗ 7 “Фінансові інструменти: розкриття інформації”, МСБО 32 “Фінансові інструменти: подання”, МСБО 39 “Фінансові інструменти: визнання та оцінка”.
Насамперед суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що договір позики від 19.04.2019 на суму 12 000 000,00 USD з процентною ставкою 1,875% ТОВ “ЛКФ “Світоч” уклало з компанією «Nestle Treasury Centre Middle East&Africa Ltd».
При цьому обидві сторони вказаного договору перебувають під спільним фактичним контролем компанії «SOCIETE DES PRODUITS NESTLE S.A.», яка прямо володіє 100% корпоративних прав як позивача, так і компанією «Nestle Treasury Centre Middle East&Africa Ltd».
З урахуванням того, що відповідно до приписів статті 4 Закону №996-XIV одним з основних принципів бухгалтерського обліку і звітності є перевага змісту господарської операції над її формою, апеляційний суд погоджується із доводами позивача про те, що вказану позику слід розглядати як одну з форм внутрішньогрупового фінансування (операцією з пов`язаною особою / власником у межах групи). 
Таким чином, на думку апеляційного суду, оскільки позика була фактично отримана ТОВ “ЛКФ “Світоч” від власника, то вказане свідчить про те, що вказана обставина не збільшила доходи позивача у фінансовому обліку та об`єкт оподаткування з ПНП. 
При цьому сума дисконту за позикою в обліку ТОВ “ЛКФ “Світоч” була відображена через рахунки 4 класу «Власний капітал та забезпечення зобов`язань» наступним чином: 1. ДТ 68510 «Розрахунки з кредиторами» КТ 425 «Інший додатковий капітал». 2. ДТ 425 «Інший додатковий капітал» КТ 441 «Прибуток нерозподілений». Це відповідало приписам параграфу 7 МСБО 1 «Подання фінансової звітності» та пунктам 4.68, 4.70 Концептуальної основи фінансової звітності, а також пункту 17 Облікової політики позивача. 
У період з червня 2019 року по квітень 2021 року ТОВ “ЛКФ “Світоч” здійснювало дисконтування заборгованості, що не заперечується відповідачем, коли позика була короткостроковою і була надана на неринкових умовах. У зазначений період процентна ставка за позикою була фіксованою та становила 1,875 %. 
У період з червня 2019 року по квітень 2021 року позивач здійснював дисконтування за ринковою ставкою відсотка, яка складалась із безризикової ставки, премій за ризик країни, премії за ймовірність дефолту позичальника та маржі банку. Ставки для дисконтування розраховано для кожного кредитного траншу окремо, яких було п`ять, і вони становили від 6,0053% по 7,6810%. Сума дисконту у 2019 році становила 10 702 401,17 грн, а у 2020 році - 15 141 535,56 грн. 
У подальшому ТОВ “ЛКФ “Світоч” відображало у складі фінансових витрат амортизацію такого дисконту у 2019 році у сумі 6 300 973,16 грн, у 2020 році - 15 147 690,20 грн, у І кварталі 2021 року – 4 492 786, 44 грн. У податковому обліку позивач збільшував суму фінансового результату на суму амортизації дисконту шляхом відображення суми амортизації у рядку 2.1.1 «Сума витрат на створення забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (п.п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПКУ), додатку РІ до Декларації з податку на прибуток. 
Таким чином, станом на 31.12.2019 та 31.12.2020 у балансі ТОВ “ЛКФ “Світоч” вказана позика, що на той час мала статус короткострокової, була відображена за справедливою вартістю, визначеною за амортизованою вартістю з використанням методу ефективної ставки процента.
Відповідно до пункту 17 Облікової політики ТОВ “ЛКФ “Світоч”: «Якщо позика платна, але ставка, що застосовується, неринкова (наприклад, 20% у гривнях, коли ринкова ставка для подібних позик становить більше 25%), то підприємство визнає цю позику за дисконтованою вартістю за вирахуванням договірних відсотків і комісій». 
З квітня 2021 року ТОВ “ЛКФ “Світоч” не здійснювало дисконтування заборгованості, оскільки вважало, що відсоток за позикою став ринковим, номінальна вартість позики відповідала її справедливій вартості. 
При цьому, на переконання апеляційного суду, у разі отримання кредитів та позик на ринкових умовах, дисконтування від отримання кредиту та позики втрачає будь-який сенс, оскільки нараховані відсотки нівелюють будь-які економічні вигоди
При оцінці вказаних обставин контролюючий орган виходив із того, що ринковою ставкою для такого роду фінансових інструментів, як позика від нерезидента, є облікова ставка НБУ в 6 % відсотків річних. 
Проте, на переконання апеляційного суду, такий висновок відповідача не можна вважати обґрунтованим, оскільки виходячи зі змісту положень пункту Б5.1.1. МСФЗ-9 справедлива вартість довгострокової позики визначається шляхом використання ринкової ставки відсотка для подібного інструмента (з точки зору валюти, строку, типу ставки відсотка й інших чинників) із аналогічним кредитним рейтингом.
Водночас позивач слушно зауважив, що жодним нормативно-правовим актом чи міжнародним стандартом фінансової звітності не передбачено встановлення ставки дисконтування в розмірі середньої річної облікової ставки Національного банку України.
Таким чином, слід погодитися із доводами ТОВ “ЛКФ “Світоч” про те, що виходячи з умови отриманої товариством позики (з урахуванням валюти, строку та відсоткової ставки) для встановлення ринкової ставки щодо подібного фінансового інструмента ЗМУ ДПС мало брати до уваги показники, що враховують зазначені чинники. 
Разом із тим, облікова ставка Національного банку України, яка визначає відсоток, під який Національний банк України надає кредити комерційним банкам, не враховує наведені чинники, оскільки стосується гривневих запозичень, не застосовується до валютних позик від нерезидентів.
З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, контролюючим органом не доведено обґрунтованість розрахунку справедливої вартості заборгованості позивача за договором позики, що безпосередньо впливає на правильність нарахування ПНП у оспорюваному ППР. 
Водночас апеляційний суд вважає за можливе погодитися із доводами ТОВ “ЛКФ “Світоч” щодо безпідставності застосування ЗМУ ДПС для розрахунку дисконту приписів, що містяться у листі Державної фіскальної служби України від 18.06.2018 №18311/7/99-14-03-03-17 «Про перевірку окремих питань обліку дебіторської та кредиторської заборгованості», який не є нормативно-правовим актом, стосувався дисконтування заборгованості за Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, які позивачем відповідно до його облікової політики не застосовуються. При цьому позивач визначав суму дисконту за власною формулою, враховуючи конкретні умови договору, за період коли позика була надана на неринкових умовах. 
Окрім того, як доречно звернув увагу позивач, МСБО 21 застосовуються до тих фінансових активів і фінансових зобов`язань, які є монетарними статтями згідно з МСБО 21 та виражені в іноземній валюті. МСБО 21 установлює обов`язковість визнання прибутку чи збитку від курсових різниць за монетарними активами та монетарними зобов`язаннями в прибутку або збитку. 
При цьому контролюючий орган залишив поза увагою те, що ТОВ “ЛКФ “Світоч” нараховувало не лише витрати від курсових різниць на амортизацію дисконту, а й доходи від курсових різниць на амортизацію дисконту, що відображено у рядку 2240 «Інші доходи» Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід).
Приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).
У пункті 110 рішення ЄСПЛ від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління». 
У пункті 70 рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Окрім того, у рішенні від 07.07.2011 у справі «Серков проти України» ЄСПЛ порушення встановлено у зв`язку з тим, що, по-перше, відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом України (п. 42 Рішення), та, по-друге, незастосування судами, всупереч національному законодавству, підходу, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення (п. 43 Рішення)
Попри те, у своїх рішеннях ЄСПЛ зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію ЄСПЛ, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Разом із тим, у пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. 
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
У Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги ЗМУ ДПС, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції та свідчили б про помилковість висновків суду у оскаржуваній контролюючим органом частині.
Водночас доводи апеляційної скарги ТОВ «ЛКФ «Світоч», на думку апеляційного суду, свідчать про те, що при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, та що призвело до помилкової відмови у задоволенні частини позовних вимог. Відтак, рішення суду першої інстанції у цій частині слід скасувати та задовольнити позову ТОВ «ЛКФ «Світоч» у повному обсязі. 
На підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ЗМУ ДПС на користь правонаступника позивача ТОВ «НЕСТЛЕ УКРАЇНА» сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 26840 + 40260 – 4744,87 = 62355,13 грн.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська кондитерська фабрика «Світоч» задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі №380/28177/23 у частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська кондитерська фабрика «Світоч» та такі позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 10 листопада 2023 року № 931/33000701.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі залишити без змін. 

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕСТЛЕ Україна», правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська кондитерська фабрика «Світоч», (код ЄДРПОУ 32531437) сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 62355 (шістдесят дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн 13 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ 44045187).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
У зв`язку із перебуванням судді Гудима Л.Я. у відрядженні постанова у повному обсязі складена 20 травня 2026 року.