ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
05 травня 2026 року
м. Харків
справа № 643/4628/24
провадження № 22-ц/818/3042/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ХНМУ про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ястребової Євгенії Богданівни на ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2026 року, постановлену під головуванням судді Тимош О. М.,-
в с т а н о в и в:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківського національного медичного університету про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду. 
06.01.2025 року від представника ОСОБА_1 адвокат Ястребової Євгенії Богданівни подані клопотання, зокрема, про призначення почеркознавчої експертизи та про призначення психологічної експертизи.
Ухвалою Салтівського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2026 року клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи від 06.01.2025 року та клопотання про призначення судової психологічної експертизи від 06.01.2025 року залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ястребова Євгенія Богданівна просить скасувати ухвалу від 11 лютого 2026 року Салтівського районного суду м. Харкова, як таку що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що 02 грудня 2024 року представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Станом на 02 грудня 2024 року докази (наказ (розпорядження) про поновлення на роботі ОСОБА_2 ) з ХНМУ до суду не надійшли. Цей доказ є важливим та міг суттєво вплинути на подальший розгляд справи. Суд призначив справу до розгляду по суті без основних доказів по справі, а саме: призначено по суті - 02 грудня 2024 року, докази у систему “Електронний Суд” надійшли 05 грудня 2024 року. Зазначає, що будь-який витребуваний доказ може бути підставою для наступного подання клопотання про витребування доказів, клопотання про призначення судової експертизи та ін. Лише після отримання стороною позивача документів, які надійшли від відповідача, можна було подати клопотання про витребування заяви від 31 січня 2024 року ОСОБА_2 , і тільки після витребуваної заяви можна було б говорити про проведення експертизи почерку та підпису, а також про проведення судової психологічної експертизи. За відсутності заяви від 31 січня 2024 року подання клопотань є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам процесуального законодавства. Тому вважає, що ухвала суду першої інстанції про залишення клопотань про призначення експертиз без розгляду є передчасним.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Харківського національного медичного університету просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Залишаючи клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи від 06.01.2025 року та про призначення судової психологічної експертизи від 06.01.2025 року без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача подала дані клопотання після закінчення підготовчого засідання, клопотання про поновлення строку не подавала, не зазначила поважних причин пропуску строку на подання вказаних клопотань.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Судом встановлено, що у травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківського національного медичного університету про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду. 
06.01.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Ястребова Євгенія Богданівна подала до суду клопотання, зокрема, про призначення почеркознавчої експертизи; про призначення психологічної експертизи.
Ухвалою суду від 06.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про повернення до стадії підготовчого провадження від 06.01.2025 року.
Судом встановлено, що клопотання про призначення експертиз подано представником позивача після закриття підготовчого провадження в справі та призначення справи до судового розгляду по суті, без належного клопотання про поновлення строку на звернення із даними клопотаннями.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Однією з основних засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розумність строків розгляду справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
Цивільно-процесуальний закон детально регламентує строки вчинення учасниками судового процесу процесуальних дій. Така деталізація покликана мінімізувати можливі випадки зловживання учасниками процесу процесуальними правами.
Строки та завдання підготовчого провадження в справі визначені ст. 189 ЦПК України, згідно з якою завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше, ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.
Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (ч. 1 ст. 196 ЦПК України).
Перелік питань, які підлягають вирішенню у підготовчому засіданні визначений ч. 2 ст. 197 ЦПК України, зокрема у підготовчому засіданні вирішується питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів.
Таким чином, клопотання про призначення експертизи має бути подане учасником справи до закриття підготовчого засідання.
Лише у разі існування обставин, які об`єктивно перешкоджали стороні звернутися до суду з клопотанням про призначення експертизи на стадії підготовчого провадження, суд має право вирішити таке клопотання на стадії розгляду справи по суті. При цьому, існування таких обставин має бути підтверджено належними та переконливими доказами, поданими особою, яка звертається до суду з зазначеним клопотанням після закриття підготовчого провадження (ст. 222 ЦПК України).
Згідно з статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
На підставі наведених вище норм процесуального права, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ухвалою суду від 02.12.2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду. У позивача було достатньо часу для звернення до суду із клопотаннями про призначення експертиз, однак дане клопотання подане нею після закриття підготовчого провадження у справі. 
При цьому представник позивача не повідомила жодної обставини, яка б перешкодила звернутися до суду із клопотанням про призначення експертиз на стадії підготовчого провадження, яка тривала з 06.09.2024 року по 02.12.2024 року.
Відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Так, згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, в тому числі щодо виконання судового рішення, як завершальній стадії судового розгляду. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28.05.1985 у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»).
Вирішення питання щодо поновлення процесуального строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для такого поновлення.
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципам рівності сторін та юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29.10.2015 у справі «Устименко проти України»).
Чинне процесуальне законодавство гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання про поновлення строків для вчинення процесуальних дій.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 в справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Крім того, судова колегія зазначає, що посилання представника апелянта на той факт, що 02.12.2024 року нею було подано клопотання про відкладення розгляду справи, а тому суд першої інстанції не повинен був закривати підготовче провадження у справі та призначати справу до судового розгляду, а мав відкласти розгляд справи, є безпідставними. 
Із заяви від 02.12.2024 року вбачається, що окрім, клопотання про перенесення розгляду справи, будь-яких інших клопотань чи попереджень щодо наміру звернутися до суду із клопотаннями, зокрема, про призначення експертизи, дана заява не містить.
Судова колегія зазначає, що перешкоди у зверненні до суду першої інстанції із даними клопотаннями до закриття підготовчого провадження у справі та призначення справу до судового розгляду, у представника позивача, були відсутні, оскільки для проведення вищевказаних експертиз даних щодо витребування додаткових матеріалів(доказів) не вбачається.
Висновок суду про наявність підстав для залишення клопотання без розгляду у зв`язку із пропуском процесуального строку відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ястребової Євгенії Богданівни – залишити без задоволення.
Ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:  О.В. Маміна
Судді:    Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова