Справа № 420/32610/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування переплати за період з 01.01.2023 по 30.04.2025 в сумі 22 866,93 грн.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в не стягувати з ОСОБА_1 надміру виплачені кошти за період з 01.01.2023 по 30.04.2025 в сумі 22 866,93 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по ІІ групі інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Водночас, позивачу листом від 31.07.2025 року було повідомлено, що внаслідок перевірки пенсійної справи відповідач дійшов висновку щодо безпідставності призначення пільг позивачу як особі з інвалідністю внаслідок військової служби та утворення переплати у сумі 22 866,96 грн. за період з 01.01.2023 року по 30.04.2025 року, яка підлягає поверненню на рахунок Пенсійного фонду України.
Не погоджуючись із вищевказаними діями пенсійного органу, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом. 
Ухвалою суду від 07.10.2025 року у справі №420/32610/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України.
Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов (а.с. 33-40), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що в інтегрованій комплексній інформаційній системі Пенсійного фонду України у підсистемі “Призначення та виплата деяких соціальних виплат” наявна електронна особова справа №1295348065, згідно з якою позивачу призначено пільги на оплату житлово-комунальних послуг з січня 2023 року по квітень 2025 року включно як особі з інвалідністю внаслідок військової служби. При перевірці паперової особової справи №50916 позивача виявлено довідку МСЕК, згідно з якою йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому, дія Закону №2011-ХІІ не поширюється на поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої системи, Державного бюро розслідувань тощо. Враховуючи вищевикладене, за твердженням відповідача, утворилась переплата коштів, призначених позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 22 866,93 грн. за період з 01.01.2023 року по 30.04.2025 року, яка підлягає поверненню на рахунок Пенсійного фонду України.
Ухвалою суду від 16.03.2026 року було вирішено подальший розгляд справи №420/37480/25 проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання по справі.
30.03.2026 року було проведено підготовче судове засідання по справі, в якому приймала участь представник відповідача Нестерук К.О., яка надавала пояснення щодо предмета спору та характеру спірних правовідносин, заперечень проти позовних вимог, а також долучала додаткові письмові докази (а.с. 48-83). Сторона позивача до суду не з`явилась, була повідомлена про дату та час підготовчого судового засідання належним чином та своєчасно.
Також 30.03.20266 року підготовче провадження у справі №420/32610/25 було закрито та призначено розгляд справи по суті.
08.04.2026 року до судового засідання представник сторін до судового засідання не з`явились, про дату та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно. Від представника відповідача надійшло клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.
Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, а також те, що сторонами була викладена власна правова позиція по суті заявлених позовних вимог, заперечень проти них та фактичних обставин справи, надані необхідні письмові докази; подальший розгляд справи не потребував необхідності заслуховування усних пояснень сторін по справі; відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.
Судом у справі встановлено наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 вбачається, що позивачу виплачується пенсія по інвалідності (інвалідність армії) МВС України (а.с. 19).
Позивач має інвалідність ІІ групи (захворювання пов`язано із проходженням служби в ОВС), на підтвердження чого до суду також надано довідку до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ №803241 (а.с. 20).
З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.07.2025 року (а.с. 74-75) вбачається, що позивачу як особі з інвалідністю внаслідок військової служби нараховано по квітень 2025 року включно пільги на оплату житлово-комунальних послуг згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ. При цьому, граничний розмір доходу, який дає право на застосування податкової соціальної пільги у 2025 році в Україні, становить 4 240,00 грн. Водночас, пенсійним органом було встановлено, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї позивача у розрахунку на одну особу за попередні шість місяців становить 23 237,97 грн., що включає заробітну плату заявника та дохід членів сім`ї, а саме пенсію батька ОСОБА_2 і стипендію сина ОСОБА_3 , та перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. Зважаючи на вищезазначене, з травня 2025 року право на отримання пільг на оплату житлово-комунальних послуг у заявника відсутнє.
Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні, посилаючись на вищевказане обставини, зазначала, що позивачу спочатку було припинено нарахування пільги на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з травня 2025 року.
Пізніше до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов адвокатський запит представника позивача, в якому він просив надати відомості щодо підстав припинення нарахування пільги на оплату житлово-комунальних послуг з травня 2025 року.
Пенсійний орган, надаючи відповідь на вищевказаний адвокатський запит, здійснив повну перевірку пенсійної справи позивача №50916 від 26.08.2008 року, переданої до Головного управління від структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, внаслідок чого виявив довідку МСЕК серія 10ААВ №803241, згідно якої позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок проходження служби в органах внутрішніх справ та на підставі якої нараховувались пільги на оплату житлово-комунальних послуг.
Водночас, за твердженням пенсійного органу, дія Закону №2011-ХІІ не поширюється на поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої системи, Державного бюро розслідувань тощо. Враховуючи вищевикладене, у позивача наявна переплата коштів, призначених пільг на оплату житлово-комунальних послуг за період з січня 2023 року по квітень 2025 року включно.
Враховуючи вищевказані обставини, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було винесено рішення про утримання надміру виплачених сум пільг від 30.07.2025 року №81 (а.с.76), яким встановлено розмір переплати на суму 22 866,93 грн., що утворилась за період з 01.01.2023 року по 30.04.2025 року (а.с.79-80).
Не погоджуючись із вищевказаними діями пенсійного органу щодо утримання надміру виплачених сум пільг на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2023 року по 30.04.2025 року, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та судову практику, заслухавши пояснення представника відповідача у підготовчому судовому засіданні, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статус ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції України, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їхніх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві врегульовано Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 року №203/98-ВР (далі – Закон №203/98-ВР) 
За ст.1 Закону №203/98-ВР відповідальність за реалізацію державної політики стосовно ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Дія цього Закону поширюється на громадян України, які віднесені до категорій ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відповідно до цього Закону та постійно проживають на території України (ст.4-1 Закону №203/98-ВР).
Відповідно до ст.3 Закону №203/98-ВР держава гарантує кожному ветерану військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України рівні з іншими громадянами України можливості в економічній, соціальній, політичній сферах щодо задоволення різноманітних життєвих потреб, а також надає різні види допомоги шляхом, зокрема, але не виключно надання пільг, компенсацій та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності та заслуженого відпочинку.
Ветерани військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України за наявності у них підстав, визначених законодавством України, визнаються також ветеранами війни та ветеранами праці.
За п. 3 ст. 5 Закону №203/98-ВР ветеранами військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України: особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції України, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції України, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше.
Враховуючи вищевказані нормативні приписи, особа з інвалідністю II групи, інвалідність якої настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження служби в органах внутрішніх справ, відноситься до ветеранів органів внутрішніх справ.
Тобто, позивач є ветераном органів внутрішніх справ, а тому враховуючи приписи Закону №203/98-ВР йому гарантується надання пільг, компенсацій та соціальних гарантій у процесі заслуженого відпочинку.
За п.6 ст.6 Закону №203/98-ВР ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги, зокрема, 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, передбачених законодавством, або 50-відсоткова знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.
Враховуючи вищевказане, позивач, як ветеран органів внутрішніх справ, та маючи інвалідність ІІ групи (захворювання пов`язано із проходженням служби в ОВС), мав право на отримання 50-відсоткової знижки плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), або 50-відсоткової знижки вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.
Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 30.07.2025 року винесло рішення №81 про утримання надміру виплачених сум пільг, яким позивачу встановлено розмір переплати на суму 22 866,93 грн., що утворилась за період з 01.01.2023 року по 30.04.2025 року.
Обгрунтовуючи прийняття вищевказаного рішення представник відповідача посилався на те, що дія Закону №2011-ХІІ не поширюється на поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої системи, Державного бюро розслідувань тощо, а тому позивач не мав права на отримання відповідних сум пільг.
При цьому варто звернути увагу, що суд не надає оцінку припиненню отримання позивачем пільг на оплату житлово-комунальних послуг з травня 2025 року через середньомісячний сукупний дохід його сім`ї у розрахунку на одну особу за попередні шість місяців у розмірі 23 237,97 грн., оскільки вказані дії пенсійного органу не є предметом спірних правовідносин у справі №420/32610/25 та позивачем не оскаржуються. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі – Закон №2011-XII).
За п.2 ч.1 ст.3 Закону №2011-XII Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
За ч.5 ст.12 Закону №2011-XII військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю, що настала в період проходження ними військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ними військової служби, та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка на оплату вартості житлово-комунальних послуг у житлових будинках незалежно від форми власності та витрат на управління багатоквартирним будинком у межах норм, передбачених законодавством.
Тобто, особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ними військової служби, надається 50-відсоткова знижка на оплату вартості житлово-комунальних послуг у житлових будинках незалежно від форми власності та витрат на управління багатоквартирним будинком у межах норм, передбачених законодавством. 
Водночас, як вже було зазначено судом вище, позивачу, як ветерану органів внутрішніх справ, враховуючи приписи Закону №203/98-ВР, гарантується надання пільг, компенсацій та соціальних гарантій у процесі заслуженого відпочинку, зокрема, право на отримання 50-відсоткової знижки плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), або 50-відсоткової знижки вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.
При цьомуё суд вважає необґрунтованим посилання пенсійного органу на Закон №2011-ХІІ як підставу винесення 30.07.2025 року рішення №81 про утримання надміру виплачених сум пільг, яким позивачу встановлено розмір переплати на суму 22 866,93 грн., оскільки, як вже було призначено вище, право на отримання позивачем 50-відсоткової знижки плати за комунальні послуги гарантується Законом №203/98-ВР, а не Законом №2011-ХІІ. 
Крім того, за весь за час розгляду справи представником відповідача не було доведено, що пільга на отримання позивачем 50-відсоткової знижки плати за комунальні послуги була надана останньому саме на підставі Закону №2011-ХІІ.
У той же час, за ч.1 статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, визначено Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 21.03.2003 №6-4 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 №25-3) (далі - Порядок №6-4).
Пунктами 3 та 4 Порядку №6-4 встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
У разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.
Вказаними нормами передбачено обов`язок позивача повідомляти відповідача про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, за невиконання якого передбачено відповідальність.
Виходячи зі змісту зазначених норм, сума пенсії, яка надміру виплачена, повертається пенсіонером або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку лише у двох випадках: коли вона виплачена внаслідок зловживань з боку пенсіонера або у разі подання страхувальником недостовірних відомостей.
Таким чином, діючим законодавством визначено дві самостійні підстави для відшкодування зайво сплаченої пенсії, кожна з яких визначає суб`єкта, на якого покладається такий обов`язок в залежності від того, хто із цих суб`єктів вчинив відповідні дії, що призвели до такої зайвої сплати. У випадку зловживань з боку пенсіонера - обов`язок відшкодування може бути покладений на нього, а у випадку подання недостовірних відомостей страхувальником - обов`язок відшкодування зайвих виплат покладається на страхувальника.
Відповідальність може бути покладена на пенсіонера на підставі частини 1 статті 103 Закону №1788 виключно в наслідок зловживання з боку такої особи, яке може полягати, зокрема, в поданні ним документів з явно неправильними відомостями. Тобто, умовою є свідомі, активні та навмисні дії з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії.
Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.
Згідно ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Суд зауважує, що надання позивачем до пенсійного органу довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ №803241, в якій вже містились всі необхідні відомості щодо підстав отримання ним інвалідності, не свідчать про наявність зловживань з боку позивача або наявності спроб приховання ним конкретних відомостей від пенсійного органу.
Аналізуючи вищевказане, за час розгляду справи відповідачем не було доведено наявність з боку позивача зловживань, які б призвели до виплати пільг в більшому розмірі, а отже й підстав для прийняття відповідачем рішення про утримання надміру виплачених сум пільг від 30.07.2025 року №81.
Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, мав достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.
Між тим, всупереч вимогам 1 статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійним органом не було зазначено, які зловживання з боку позивача, як пенсіонера, або подання яких недостовірних даних страхувальником призвели до надміру виплаченої пенсії.
Аналогічний правовий висновок був викладений у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2026 року по справі №420/18224/25.
Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги відсутність встановленого факту зловживання з боку позивача при призначенні пенсії, суд доходить висновку, що у відповідача були відсутні підстави для утримання надміру виплачених сум пільг у розмірі 22 866,93 грн., а тому відповідне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.07.2025 року №81 є протиправним та таким, зо підлягає скасуванню.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що в межах спірних правовідносин визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу від 30.07.2025 року №81 є достатнім способом захисту порушених прав позивача в частині отримання пільг в процесі заслуженого відпочинку.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про утримання надміру виплачених сум пільг від 30.07.2025 року №81, яким ОСОБА_1 встановлено розмір переплати на суму 22 866,93 грн., що утворилась за період з 01.01.2023 року по 30.04.2025 року.
Розподіл судових витрат не проводити.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385).

Суддя О.В. Білостоцький