ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5830/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач), у якій, з урахуванням наведеного в ній обґрунтування, позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в період з 29.01.2020 року по 06.01.2026 року грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, усіх щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р., Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 р., Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 р. та Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01.01.2026 р. на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, усі щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 08.03.2022 року по 31.12.2022 року включно з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, усі щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року включно з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, усі щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року включно з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2024 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, усі щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2025 року по 31.12.2025 року включно з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2025 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, усі щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2026 року по 06.01.2026 року включно з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2026 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023, 2024, 2025 та 2026 роки із розрахунку місячного грошового забезпечення (з врахуванням усіх щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення) встановленого відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08,2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року, на 01 січня 2024 року, на 01 січня 2025 року та на 01 січня 2026 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані ним дні щорічної основної відпустки за 2022 рік в кількості 23 дні, за 2023 рік в кількості 20 днів, за 2024 рік в кількості 15 днів, за 2025 рік в кількості 15 днів, а також за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2024 по 2026 роки в кількості 42 дні із розрахунку місячного грошового забезпечення (з врахуванням усіх щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення) встановленого відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2026 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 03 календарних роки та 09 місяців із розрахунку місячного грошового забезпечення (з врахуванням усіх щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення) встановленого відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2026 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані ним дні щорічної основної відпустки за 2022 рік в кількості 23 дні, за 2023 рік в кількості 20 днів, за 2024 рік в кількості 15 днів, за 2025 рік в кількості 15 днів, а також за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2024 по 2026 роки в кількості 42 дні, додаткової винагороди, яка була виплачена позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані ним дні щорічної основної відпустки за 2022 рік в кількості 23 дні, за 2023 рік в кількості 20 днів, за 2024 рік в кількості 15 днів, за 2025 рік в кількості 15 днів, а також за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2024 по 2026 роки в кількості 42 дні, обчисливши її виходячи з розміру його місячного грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди, яка була виплачена позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 08.03.2022 року по день фактичної виплати цього грошового забезпечення, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 08.03.2022 по 06.01.2026 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а наказом командира військової частини від 05.01.2026 № 4-РС (витяг від 06.01.2026 № 6) виключений зі списків особового складу частини у зв`язку зі звільненням з військової служби. На думку позивача, відповідач протягом усього періоду служби неправильно визначав розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислюючи їх виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 (1762 грн.), а в подальшому - виходячи з тієї самої сталої величини 1762 грн., замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, чим порушено п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704. Унаслідок заниження окладів, на думку позивача, неправильно (у заниженому розмірі) обчислено й похідні виплати - грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову компенсацію за невикористані відпустки та одноразову грошову допомогу при звільненні. Окремо позивач вказує, що при обчисленні компенсації за невикористані дні відпусток відповідач безпідставно не врахував суми додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, яку позивач отримував щомісячно, а також не нарахував компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.
Ухвалою від 06.04.2026 суд відкрив провадження у справі та вирішив проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
08.04.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 28720), в якому відповідач проти задоволення позову заперечує повністю. Відзив обґрунтований тим, що розміри посадових окладів та окладів за військовим званням визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 у фіксованому розмірі та не підлягають коригуванню. Згідно з п. 3 розділу II Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина; що з 20.05.2023 діяла постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, якою запроваджено сталу величину 1762 грн. Матеріальна допомога виплачується лише за рапортом військовослужбовця, якого позивач не подавав; що права на оздоровчу допомогу за 2026 рік позивач не набув. Додаткова винагорода за постановою № 168 є тимчасовою (одноразовою) виплатою та не включається до складу грошового забезпечення для обчислення компенсації за відпустки; а також що позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів, що є обов`язковою умовою для такої вимоги.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Оскільки клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не надходило, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що ОСОБА_1 у період з 08.03.2022 по 06.01.2026 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , обіймаючи посаду за останнім займаним штатним розписом; має військове звання молодшого сержанта.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 , підписаною тимчасово виконуючим обов`язки командира, позивач брав безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, у періоди з 18.03.2022 по 16.07.2022, з 08.08.2022 по 21.08.2022, з 23.08.2022 по 11.10.2022, з 22.12.2022 по 05.04.2023, з 20.04.2023 по 28.04.2023, з 04.06.2023 по 27.03.2024, з 16.04.2024 по 03.08.2024, з 09.08.2024 по 09.10.2024, з 17.10.2024 по 01.05.2025 та з 21.05.2025 по 06.01.2026.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 05.01.2026 № 4-РС, на підставі рапортів позивача, позивача звільнено з військової служби; згідно з витягом із наказу від 06.01.2026 № 6 позивача 06.01.2026 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
При звільненні позивачу, зокрема, виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік (23 дні), за 2023 рік (20 днів), за 2024 рік (15 днів), за 2025 рік (15 днів), а також за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2024-2026 років (42 дні), та одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 03 календарні роки та 09 місяців.
Протягом усього періоду служби розміри посадового окладу та окладу за військовим званням позивача обчислювалися відповідачем виходячи з розрахункової величини 1762 грн. (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018), що сторонами не оспорюється.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби та підлягає індексації відповідно до закону. 
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію наведених приписів 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів (додаток 1), схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням (додаток 14) та інші складові грошового забезпечення.
Згідно з п. 4 Постанови № 704 у первинній редакції розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 (далі - Постанова № 103) п. 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, згідно з якою відповідні оклади визначалися виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови № 103, яким внесено зміни до п. 4 Постанови № 704. 
Відтак, з 29.01.2020 - дня набрання законної сили зазначеним рішенням - відновлено дію п. 4 Постанови № 704 у первинній редакції, що передбачає визначення окладів виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Водночас згідно з п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат; до внесення відповідних змін вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017. 
За змістом наведеної норми та з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 240/4946/18, під час розв`язання колізії між нормою закону та підзаконним актом перевагу належить надати акту вищої юридичної сили; розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, а не 50 відсотків мінімальної заробітної плати.
Статтею 7 Законів України «Про Державний бюджет України» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного року встановлено: на 01.01.2022 - 2481 грн., на 01.01.2023 - 2684 грн., на 01.01.2024 - 3028 грн., на 01.01.2025 - 3028 грн., на 01.01.2026 - 3328 грн. 
Отже, прожитковий мінімум, який підлягає застосуванню як розрахункова величина, перевищує сталу величину 1762 грн., виходячи з якої відповідач обчислював оклади позивача.
За усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, постанови від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 11.02.2021 у справі № 200/3774/20-а, від 10.09.2021 у справі № 480/5496/20, від 04.11.2021 у справі № 460/7603/20) у період дії п. 4 Постанови № 704 у первинній редакції (відновленій з 29.01.2020) визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, не відповідає актам вищої юридичної сили. Прожитковий мінімум як базовий державний соціальний стандарт щороку змінюється законом про Державний бюджет України, у тому числі як розрахункова величина для визначення посадових окладів та грошового забезпечення.
Посилання відповідача на те, що з відновленням дії первинної редакції п. 4 Постанови № 704 нібито відновилося і «правило двох розрахункових величин» (з можливістю застосування 50 відсотків мінімальної заробітної плати), суд відхиляє. 
Як зазначено вище та що відповідає наведеним висновкам Верховного Суду, з огляду на п. 3 розділу II Закону № 1774-VIII застосуванню підлягає саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року. 
Доводи відповідача про «фіксований» характер окладів у прив`язці до 1762 грн. ґрунтуються на нечинній (визнаній протиправною) редакції підзаконного акта та суперечать актам вищої юридичної сили.
За таких обставин у період з 08.03.2022 (дата зарахування позивача до списків особового складу) по 19.05.2023 грошове забезпечення позивача в частині посадового окладу та окладу за військовим званням підлягало обчисленню виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року (2481 грн. - на 2022 рік, 2684 грн. - на 2023 рік), а не з 1762 грн. У цій частині бездіяльність відповідача є протиправною, а вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок із виплатою різниці - обґрунтованими.
Щодо доводів відповідача про застосування у період з 20.05.2023 фіксованої розрахункової величини 1762 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 суд зазначає таке.
Постановою № 481, яка набрала чинності з 20.05.2023, абз. 1 п. 4 Постанови № 704 викладено в редакції, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Установивши фіксовану розрахункову величину 1762 грн., Кабінет Міністрів України унеможливив щорічний перерахунок грошового забезпечення зі зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який визначається щорічно законом про Державний бюджет України, та фактично зменшив існуючий розмір посадових окладів і окладів за військовими (спеціальними) званнями, що на момент прийняття Постанови № 481 розраховувались виходячи із прожиткового мінімуму 2684 грн., встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”.
Згідно зі ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначено, що звуження обсягу прав і свобод - це зменшення, зокрема, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод.
Суд враховує, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахункової величини у фіксованому розмірі 1762,00 грн як такого, що суперечить нормам розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1774-VIII та не підлягає застосуванню. 
Аналогічна правова позиція про невідповідність п. 4 Постанови № 704 в редакції Постанови № 481 нормативно-правовим актам вищої юридичної сили висловлена колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 03.12.2025 у справі № 520/5814/24.
За таких обставин суд доходить висновку, що ані положення п. 4 Постанови № 704 у частині застосування розрахункової величини “не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати”, ані положення п. 4 цієї Постанови в редакції Постанови № 481 щодо фіксованої величини 1762 грн. не можуть бути застосовані до спірних правовідносин як такі, що не відповідають нормативно-правовим актам вищої юридичної сили. Розрахунковою величиною для визначення розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням позивача за весь оскаржуваний період є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законами про Державний бюджет України, з 01.01.2020 становив 2102 грн., з 01.01.2021 - 2270 грн., з 01.01.2022 - 2481 грн., з 01.01.2023 - 2684 грн., з 01.01.2024 та з 01.01.2025 - 3028 грн., з 01.01.2026 - 3328 грн., тобто у кожному з років оскаржуваного періоду перевищував як величину 1762 грн., так і прожитковий мінімум, встановлений на 01.01.2018. 
Отже, обчислення відповідачем грошового забезпечення позивача виходячи з розрахункової величини 1762 грн. призвело до нарахування та виплати грошового забезпечення у зменшеному розмірі.
Оскільки щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення (зокрема надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія, допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні), а також компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки обчислюються у відсотковому співвідношенні від посадового окладу та окладу за військовим званням, перерахунок останніх зумовлює необхідність відповідного перерахунку похідних від них виплат за весь оскаржуваний період.
Щодо грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток і врахування додаткової винагороди за Постановою № 168, суд враховує таке.
Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення з військової служби в разі невикористання військовослужбовцем щорічної основної або додаткової відпустки йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток. 
Згідно з п. 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260), розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні відпусток здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням норм, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою; одноденний розмір визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Оскільки судом встановлено, що посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача обчислювалися відповідачем із порушенням наведеного правового регулювання за періоди з 08.03.2022 по 06.01.2026, грошова компенсація за невикористані дні відпусток, що є похідною від розміру грошового забезпечення, також підлягає перерахунку з урахуванням правильно визначених окладів. Компенсація за невикористані відпустки при звільненні обчислюється виходячи з останнього (на день звільнення) грошового забезпечення, а тому оклади для її обчислення визначаються виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2026 (3328 грн.).
Щодо врахування у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (далі - Постанова № 168), суд зазначає таке. 
Постановою № 168 на період дії воєнного стану встановлено виплату військовослужбовцям додаткової винагороди. Матеріалами справи (зокрема доводами позову, які відповідач належними доказами не спростував) підтверджується, що така додаткова винагорода виплачувалася позивачу щомісячно протягом проходження служби за останньою займаною штатною посадою.
Вирішуючи питання про включення цієї винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні відпусток, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23, а також у постановах від 08.08.2024 у справі № 240/26703/23, від 06.12.2024 у справі № 240/12225/23, від 14.01.2025 у справі № 240/31245/23 та від 30.10.2025 у справі № 240/33499/23, згідно з якою п.п. 6 розділу XXXI (п. 6 розділу XXXI) Порядку № 260 не містить жодних винятків щодо врахування додаткових виплат під час розрахунку компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки; навпаки, за приписами зазначеної норми до такого розрахунку включаються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. З урахуванням того, що для позивача додаткова винагорода за Постановою № 168 була щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який виплачувався йому до дня звільнення, така винагорода входить до складу грошового забезпечення (як розрахункова величина), з якого обчислюється компенсація за всі невикористані дні оплачуваних відпусток.
Доводи відповідача про те, що додаткова винагорода за Постановою № 168 має тимчасовий (одноразовий) характер та не підлягає включенню до розрахунку компенсації (з посиланням на постанови Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 200/1564/24 та від 27.03.2025 у справі № 240/2921/23), суд оцінює критично. Наведена відповідачем практика стосується насамперед визначення правової природи додаткової винагороди як такої та обчислення інших виплат (зокрема грошової допомоги для оздоровлення, до складу якої винагорода не включається в силу прямого застереження); натомість стосовно компенсації за невикористані дні відпустки правове регулювання (п. 6 розділу XXXI Порядку № 260) подібного застереження не містить. За усталеним підходом Верховного Суду визначальним для включення додаткової винагороди до розрахунку компенсації за відпустки є те, що для конкретного військовослужбовця вона мала характер щомісячної виплати за останньою займаною посадою, що в цій справі підтверджено. Тому бездіяльність відповідача щодо невключення сум додаткової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислено компенсацію за невикористані дні відпусток, є протиправною, а відповідні вимоги - обґрунтованими.
Щодо одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби суд враховує таке.
Відповідно до п. 4 розділу XXXII Порядку № 260 військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога у порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460; зазначена допомога обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення за останньою займаною посадою. 
Оскільки розмір місячного грошового забезпечення позивача в частині окладів за встановлені судом періоди визначався неправильно, одноразова грошова допомога при звільненні (виплачена позивачу за 03 календарні роки та 09 місяців) також підлягає перерахунку з урахуванням окладів, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2026 (3328 грн.). У цій частині вимоги позивача є обґрунтованими.
Щодо перерахунку та виплати грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає таке.
Згідно з п. п. 1, 6 розділу XXIII Порядку № 260 військовослужбовцям, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, один раз на рік при її наданні виплачується грошова допомога для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення, обчисленого виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород).
За 2022, 2023, 2024 та 2025 роки право на грошову допомогу для оздоровлення позивач реалізував; розмір цієї допомоги є похідним від грошового забезпечення, оклади в якому за встановлені судом періоди (з 08.03.2022 по 19.05.2023 та з 19.06.2025 по 06.01.2026) визначалися неправильно. Тому грошова допомога для оздоровлення за відповідні роки в частині, що припадає на зазначені періоди, підлягає перерахунку з урахуванням правильно обчислених окладів. Натомість, стосовно 2026 року суд враховує, що позивача виключено зі списків особового складу 06.01.2026, права на щорічну основну відпустку у 2026 році він не набув і відповідну допомогу для оздоровлення за 2026 рік не отримував та не мав права отримати; ця вимога є необґрунтованою.
Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань суд зазначає, що відповідно до п. п. 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку № 260 така допомога надається один раз на рік у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, за рішенням відповідного командира (начальника) виходячи з наявного фонду грошового забезпечення та виплачується за рапортом військовослужбовця. Виплата матеріальної допомоги має заявний характер та здійснюється за наявності рапорту військовослужбовця і прийнятого за ним рішення командира. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача з відповідними рапортами про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2026 роки, як і доказів прийняття командиром рішень про її виплату. За таких обставин підстав для висновку про протиправну бездіяльність відповідача в цій частині та для зобов`язання нарахувати і виплатити (перерахувати) матеріальну допомогу немає; ця вимога задоволенню не підлягає.
Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд вказує на таке.
Питання компенсації втрати частини доходів унаслідок порушення строків їх виплати врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159). 
За ст. ст. 1-4 Закону № 2050-III компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів і обчислюється виходячи із суми нарахованого, але не виплаченого доходу та індексу інфляції (приросту індексу споживчих цін) за період невиплати.
За правовою позицією Верховного Суду (постанови від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20, від 15.10.2020 у справі № 240/11439/19 та інші) право на компенсацію втрати частини доходів особа набуває незалежно від того, чи були відповідні суми їй попередньо нараховані, оскільки невиплачений дохід може бути як нарахований, так і такий, що підлягає нарахуванню, у тому числі на підставі судового рішення. Водночас за усталеною практикою (зокрема постанова від 04.05.2022 у справі № 200/14472/19-а) необхідною умовою для звернення до суду з вимогою про таку компенсацію є попереднє звернення особи до установи із заявою про її виплату; право на судовий захист виникає лише в разі відмови у виплаті.
Разом з тим право на компенсацію втрати частини доходів є похідним від наявності нарахованого (такого, що підлягає нарахуванню) та невчасно виплаченого грошового забезпечення. Оскільки судом встановлено наявність невиплаченої частини грошового забезпечення за періоди з 08.03.2022 по 06.01.2026, вимога про компенсацію втрати частини доходів є обґрунтованою.
Відповідно до п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України та Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення військовослужбовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44), грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, утриманих із грошового забезпечення, виплачується військовослужбовцям одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання (постанова Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 380/813/22). 
Оскільки судом установлено обґрунтованість вимог про донарахування та виплату відповідних сум грошового забезпечення і пов`язаних з ним виплат, такі суми підлягають виплаті з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.
У свою чергу застосування відповідного коду економічної класифікації є дискреційним повноваженням відповідача, тому суд не в праві втручатися у застосування того чи іншого економічного КВЕДУ виплати спірних сум грошового забезпечення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач належними та допустимими доказами правомірності оскаржуваних дій не довів.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Судові витрати не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п.15 розділу VII “Перехідні положення” КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за періоди з 08.03.2022 по 06.01.2026 грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням та похідних від них виплат) з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025 та 01.01.2026, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) грошового забезпечення (у тому числі посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, щомісячної премії та інших доплат у відсотковому значенні, що виплачені при проходженні служби) за період з 08.03.2022 по 06.01.2026 включно, одноразових додаткових видів грошового забезпечення (у тому числі допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби) та компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, які були виплачені у вказаному періоді, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на 01.01.2023, на 01.01.2024, на 01.01.2025 та на 01.01.2026, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум, а також із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми невиплаченого грошового забезпечення за періоди з 08.03.2022 по 06.01.2026 по день фактичної виплати цього грошового забезпечення, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а також із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 29.06.2026.

Суддя Потабенко В.А.