Справа №466/11219/25
Провадження № 2/461/1636/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2026 року м. Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Зубачик Н.Б.,
секретаря судових засідань Чубей К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частки квартири –
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на (одну другу) частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53,9 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , який був зареєстрований в АДРЕСА_2 . На час смерті спадкодаця разом з ним була зареєстрована ОСОБА_4 — дружина, яка фактично прийняла спадщину. 26.05.2020 у Вербилівській сільській раді посвідчено заповіт від імені ОСОБА_5 , зареєстрований під №42, який не скасований і не змінений. Даним заповітом спадкодавець заповів своєму зятеві ОСОБА_6 трактор марки Т-25А. Крім даного заповіту, 13.11.2019 державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_5 заповів ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . 20.11.2020 ОСОБА_4 подала заяву до Рогатинської районної державної нотаріальної контори, якою повідомила про те, що за час спільного проживання зі спадкодавцем придбано квартиру АДРЕСА_1 та просила видати їй свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя, також 28.11.2020 остання подала заяву, якою фактично відмовилась від прийняття права на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 . 09.03.2021 ОСОБА_7 подав заяву до нотаріальної контори, якою відмовився від належної йому частки спадково майна за законом після смерті його батька ОСОБА_5 . Так, 16.07.2021 відповідач подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , також в цій заяві вказав, що крім нього, спадкоємцем є дружина спадкодавця — ОСОБА_4 . Таким чином, позивач вказує, що квартира АДРЕСА_1 була придбана під час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Незважаючи на те, що право власності було зареєстровано за ОСОБА_5 , ОСОБА_4 належала 1/2 частка у вказаній квартирі. Після смерті ОСОБА_5 його спадкоємець за заповітом є відповідач ОСОБА_2 , який міг успадкувати лише частку спадкодавця у спільному майні подружжя, тобто 1/2 частку спірної квартири. Інша 1/2 частка квартири належала ОСОБА_4 та не входила до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 , остання звернулась до Рогатинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за законом. Інший спадкоємець першої черги — ОСОБА_7 — відмовився від належної йому частки спадкового майна після смерті ОСОБА_4 . Отже, позивач є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_8 як донька (в порядку ст.1261 ЦК України). Враховуючи своє право на спадщину, позивач має намір оформити спадкові права на 1/2 частку вищевказаної квартири, однак нотаріусом їй було відмовлено, оскільки спадкодавиця за життя не отримала свідоцтва про право власності на 1/2 у спільному сумісному майні подружжя (в спірній квартирі), через дану обставину документ, який би підтверджував право на її частку в квартирі відсутній. Просить позов задоволити. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03.12.2025 справу передано за підсудністю на розгляд до Галицького районного суду м. Львова.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026 визначено головуючого суддю Зубачик Н.Б.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.02.2026 за клопотанням представника відповідача, відкладено розгляд справи.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.03.2026 за клопотанням представника відповідача, відкладено розгляд справи.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.04.2026 клопотання представника відповідача ОСОБА_9 про витребування спадкової справи – задоволено. Витребувано в Рогатинської державної нотаріальної контори (ЄДРПОУ 02891931, адреса: 77001, Україна, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., місто Рогатин, вулиця Галицька, будинок 40) копію спадкової справи №131/2025 від 29.07.2025, за номером у спадковому реєстрі 74397551, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та відкладено розгляд справи.
05.05.2026 на виконання вимог ухвали суду від 16.04.2026 Рогатинська державна нотаріальна контора надала копію спадкової справи №131/2025, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.05.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Згідно довідки, складеної секретарем судового засідання Чубей К.А. від 28.05.2026, розгляд справи відкладено, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак 23.06.2026 представник позивача Микитчин П.С. подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, просять такі задоволити.
В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, проте 23.06.2026 представник відповідача ОСОБА_9 подав клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, на підставі наявних доказів у матеріалах справи. 
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Вербилівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 30 вересня 2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 30.09.2020 складено відповідний актовий запис №16 /а.с.9/.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Вербилівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області № 447 від 06.10.2020, останнє місце проживання (реєстрації) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 було АДРЕСА_2 . На день його смерті з ним були зареєстровані за вищевказаною адресою: ОСОБА_4 — дружина /а.с.10/.
Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , видане 10 серпня 2001 року Відділом РАГСУ Рогатинського управління юстиції Івано-Франківської області, 02.11.1974 одружились ОСОБА_5  та ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №10. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_10 , дружини ОСОБА_11  /а.с.10а/.
26.05.2020 у Вербилівській сільській раді посвідчено заповіт від імені ОСОБА_5 , зареєстровано в реєстрі за №42, який не скасований і не змінений. Даним заповітом спадкодавець заповів своєму зятеві ОСОБА_6 , 1974 року народження, трактор марки Т-25А реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1984 року випуску, з причіпом марки 1ПТС4 реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1999 року випуску /а.с.11/.
13.11.2019 державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. посвідчено заповіт, який зареєстровано в реєстрі за №2-457, відповідно до якого ОСОБА_5 заповів ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 /а.с.12/.
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 20.11.2020 в Рогатинській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 259/2020, спадкодавець ОСОБА_5 /а.с.13/.
Відповідно до копії заяви №851, 20.11.2020 ОСОБА_4 звернулася до Рогатинської районної державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя — квартиру АДРЕСА_1 /а.с.14/.
28.11.2020 ОСОБА_4 звернулася до Рогатинської районної державної нотаріальної контори з заявою №875, в якій повідомила, що відмовляється від прийняття спадщини після померлого чоловіка — ОСОБА_5 , з усіх підстав для спадкування /а.с.15/.
Згідно копії заяви №175 про відмову від прийняття спадщини за законом від 09.03.2021, ОСОБА_7 відмовився від належної йому частки спадкового майна за законом після смерті його батька ОСОБА_5 /а.с.16/.
ОСОБА_2 звернувся до Рогатинської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його дідуся ОСОБА_5 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка надійшла до державної нотаріальної контори 16.07.2021. В цій заяві також вказав, що крім нього, спадкоємцем є дружина спадкодавця — ОСОБА_4 /а.с.17/.
Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1141619 від 01.08.2003, власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, Р. №2-3745 від 11.12.2001 /а.с.18/.
З копії договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2001, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є., зареєстрований в реєстрі за №2-3745 вбачається, що ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 /а.с.19/.
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу, 18.07.2012 ОСОБА_12 змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 , шлюб не було розірвано /а.с.20-21/.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третястатті 46 цього Кодексу).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року.
Як вбачається з матеріалів справи, квартира придбана ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу квартири від 11 грудня 2001 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є., за реєстровим номером 2-3745.
Оскільки спірне майно придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. 
Згідно зі статтею 22 КпШС України (чинного на час придбання спірної квартири), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя.
Відповідно до частин першої та другої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.
Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.
Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини.
Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя.
Так, згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в Равенні, актовий запис №588 частина ІІ серія В, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим службою обліку населення, комуна Равенни, Італійська Республіка /а.с.22-23/.
Відповідно до копії довідки №17-18/67 від 29.07.2025 Вербилівського старостинського округу Рогатинської міської ради, останнє постійне місце проживання ОСОБА_4 , 1949 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 було АДРЕСА_4 , що також підтверджується довідкою №31 від 29.07.2025 Рогатинської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області /а.с.24-25/. 
12.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до Рогатинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_4 та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі якої, 29.07.2025 в Рогатинській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 131/2025. Також в заяві вказала, що окрім неї також спадкоємцем є: син — ОСОБА_7 /а.с.26-27/.
Однак, 01.07.2025 ОСОБА_7 відмовився від належної йому частки в спадковому майні після смерті ОСОБА_14 , що підтверджується копією заяви № 590 /а.с.28/.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , батьками ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зазначено: батько - ОСОБА_5 , мати — ОСОБА_16 /а.с.29/.
24.07.2001 між ОСОБА_6  та ОСОБА_15 було укладено шлюб, який зареєстровано Вербилівською сільською радою, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №4, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 . Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_17 , дружини ОСОБА_17  /а.с.29/.
Відповідно до копії довідки ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" №2/2432 від 20.06.2024 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2025 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 /а.с.30, 31/.
З копії спадкової справи № 131/2025, відкритої Рогатинською державною нотаріальною конторою 29.07.2025 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом зверталась ОСОБА_1 . 13.11.2025 державним нотаріусом Рогатинської державної нотаріальної контори Андрейків Т.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка - ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видане це Свідоцтво, складається з 1/4 (однієї четвертої) частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані у АДРЕСА_4 /а.с. 89-120/.
Однак, 06.11.2025 державним нотаріусом Рогатинської державної нотаріальної контори Андрейків Т.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , після смерті матері ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири у АДРЕСА_3 відмовлено, оскільки у зв`язку із смертю ОСОБА_4 , свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя на вказану квартиру нею не оформлено, за життя спадкодавці частки у праві спільної сумісної власності подружжя — квартирі, не визначалися, документ, який посвідчує право власності спадкодавця на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя відсутні /а.с.110-111/.
За змістом статті 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.
Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 544/555/17 (провадження № 61-40552св18), від 06 травня 2020 року у справі № 758/384/17 (провадження № 61-37911св18), від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц (провадження № 61-17641св19).
Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами згідно з розясненнями п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 22.09.2021 року (справа № 227/3750/19). 
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_5 11 грудня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу, тобто в період перебування його у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_18 .
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав самостійного заробітку або майно було зареєстроване на ім`я одного з подружжя.
Частиною третьою статті 368 ЦК України також передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Жодних належних та допустимих доказів того, що спірна квартира була набута за особисті кошти ОСОБА_5 або є його особистою приватною власністю відповідно до статті 57 СК України, матеріали справи не містять, а відповідачем таких доказів суду не надано.
Отже, незалежно від того, що право власності на квартиру було зареєстровано лише за ОСОБА_5 , спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а частки подружжя у такому майні є рівними.
Таким чином, на момент смерті ОСОБА_5 йому належала лише 1/2 частка спірної квартири, тоді як інша 1/2 частка належала його дружині ОСОБА_4 на праві власності та не входила до складу спадщини після смерті чоловіка.
Також, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_4 звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя, чим підтвердила своє волевиявлення щодо оформлення належного їй права власності.
Разом з тим 28 листопада 2020 року вона подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка.
Проте, суд зазначає, що відмова пережившого з подружжя від прийняття спадщини не означає відмову від належної йому частки у праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки право власності на таку частку виникло не у зв`язку зі спадкуванням, а внаслідок набуття майна під час шлюбу. Відповідно, відмова від спадщини не припиняє права власності особи на належну їй частку у спільному майні подружжя.
Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_4 не встигла за життя оформити свідоцтво про право власності на належну їй 1/2 частку квартири. Однак, неодержання такого свідоцтва саме по собі не свідчить про відсутність у неї права власності на відповідну частку квартири, оскільки свідоцтво лише посвідчує вже існуюче право, а не породжує його.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло належне їй майно, у тому числі право власності на 1/2 частку спірної квартири. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є дочкою померлої, своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а інший спадкоємець першої черги — ОСОБА_7 — відмовився від належної йому частки спадщини. Відтак, ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 .
Разом з тим, постановою державного нотаріуса від 06 листопада 2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо 1/2 частки квартири у зв`язку з тим, що спадкодавицею за життя не було оформлено свідоцтво про право власності на відповідну частку у спільному сумісному майні подружжя. Однак, зазначена обставина не позбавляє спадкоємця права на судовий захист, оскільки відповідно до статті 392 ЦК України власник або особа, яка вважає себе власником, вправі звернутися до суду з позовом про визнання права власності, зокрема у випадку, коли це право не визнається іншою особою або відсутній документ, який посвідчує таке право.
Таким чином, в ході розгляду справи встановлено та підтверджено наявними доказами, що ОСОБА_2 на підставі заповіту мав право на спадкування майна, яке належало ОСОБА_5 за життя. Таким майном була 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 . Так як матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 належала на праві спільної сумісної власності 1/2 частка вищевказаної квартири.
З аналізу наведених норм вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Враховуючи вищезазначене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки вона є спадкоємицею за законом першої черги, прийняла спадщину, про що свідчить її заява, а також зважаючи на відсутність у неї оригіналу документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, а відтак суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Окрім того, зважаючи на те, що сторона позивача не просила вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне такі залишити за позивачем. 
Керуючись ст. 16, 328, 392, 1216-1223, 1261-1265, 1268, 1270 ЦК України, 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 263-265, 273, 354-355ЦПК України, суд –
ВИРІШИВ:
позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частки квартири - задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на (одну другу) частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53,9 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_6 .

Суддя Зубачик Н.Б.