КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 369/11929/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/10292/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Янченко А.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Рижаковим Анатолієм Вікторовичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила суд:
1) стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті усіх видів (заробітку) доходу відповідача;
2) стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6000 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05.03.2005 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.05.2023 шлюб було розірвано. 
Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На момент звернення до суду із позовною заявою діти проживають із позивачем, водночас сторонами не досягнуто згоди щодо матеріального утримання дітей. 
Зазначала, що відповідач є працездатним та має можливість сплачувати аліменти на дитину в заявленому розмірі, оскільки зараз є військовослужбовцем та обіймає посаду стільця санітара 1 відділення 2 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.12.2025 первісні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 усіх видів заробітку (доходу) відповідача (з урахуванням здійснених сплат (аліментів) на час розгляду справи), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.07.2023 (з дати подання позову) і до досягнення дитиною повноліття.
Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.
Закрито провадження за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1 073,60 грн. (т. 2 а.с. 157-166).
В апеляційній скарзі, позивачка, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою фінансовий стан відповідача, наявності у нього рухомого та нерухомого майна, вказуючи про те, що присудження аліментів у заявленому розмірі, призведе до значного фінансового навантаження на відповідача.
При цьому вказує, що в матеріалах справи відсутні також докази на підтвердження інформації про доходи відповідача, про витрати на лікування та реабілітацію.
Водночас посилається на те, що судом визнано встановленою обставиною наявність у відповідача 3 групи інвалідності, проте, як вказує позивач, в матеріалах справи наявні довідка до акту огляду МСЕК зі строком дії до 01.08.2024, тобто на момент винесення рішення у справі у суду не було законних підстав вважати, що відповідач є інвалідом.
Зазначає, що судом першої інстанції було ураховано грошові перекази на картку дитини, які, на переконання позивачки, не є аліментами, оскільки мали непостійний характер, а також повинні були сплачуватися на рахунок матері (позивача).
Посилається також і на те, що суд першої інстанції, зазначивши в резолютивній частині рішення, що стягнення має бути здійснено з урахуванням здійснених сплат (аліментів), вийшов за межі позовних вимог, підмінивши собою повноваження Державної виконавчої служби.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
11.05.2026 до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.05.2026 цивільну справу повернуто до Києво-Святошинського районного суду Київської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання матеріалів справи.
05.06.2026 Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги у сумі 4000 грн. У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.
11.06.2026 матеріали справи повернулись до Київського апеляційного суду.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Убачається, що оскаржуване рішення в частині вирішення зустрічного позову не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом рішення не переглядається.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, серія НОМЕР_1 .
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.05.2023 у справі № 369/4166/23 розірвано шлюб, укладений 05.03.2005 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..
ОСОБА_3 проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні.
Разом з цим, суд встановив, що в період з серпня 2023 по теперішній час, ОСОБА_2 систематично сплачував аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними квитанціями, наявними у матеріалах справи.
ОСОБА_2 перебуває на військовій службі під час мобілізації з 02.03.2022 та проходить військову службу під час мобілізації у ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді стрільця-санітара першого відділення другого взводу роти охорони з 04.02.2023.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 16.03.2023, відповідач є учасником бойових дій.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 70428, ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності з 04.07.2023. При цьому, згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда, відповідачу необхідна реабілітація, що, як встановив суд першої інстанції, потребує додаткових фінансових витрат.
Задовольняючи частково вимоги позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що сплата 1/4 частини доходу в якості аліментів на утримання дитини призведе до значного фінансового навантаження на відповідача, не співставного з його доходами і витратами, що ставить під сумнів фінансову можливість нести такі витрати з боку відповідача, який є військовослужбовцем та має поранення, отримані під час захисту України, самотужки фінансує придбання для себе одягу, продуктів харчування, медикаментів, додаткові витрати на лікування та реабілітацію, при цьому, систематично оплачує аліменти на утримання дитини, відтак дійшов висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання спільної дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають до стягнення аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31.07.2023 року (моменту подачі позову) і до досягнення дитиною повноліття. Вказавши при цьому в резолютивній частині рішення, що аліменти слід стягувати з урахуванням здійснених відповідачем сплат на час розгляду справи.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з положеннями ст. 200 ЦК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведенні стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Верховний Суд в постанові від 17.06.2020 у справі № 642/80/18 зазначив, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Судом першої інстанції було встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , а тому позивач звернулась до суду із вимогами про стягнення аліментів на утримання спільної з відповідачем доньки.
Як вже зазначалося, задовольняючи частково позовні вимоги та присуджуючи стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання спільної доньки у розмірі 1/6, суд першої інстанції виходив з того, що сплата аліментів у заявленому розмірі призведе до значного фінансового навантаження на відповідача, не співставного з його доходами і витратами, та фінансовою можливістю нести такі витрати відповідачем, який є військовослужбовцем та має поранення, отримані під час захисту України, самотужки фінансує придбання для себе одягу, продуктів харчування, медикаментів, додаткові витрати на лікування та реабілітацію, при цьому, систематично оплачує аліменти на утримання дитини.
Водночас, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні, достатні та допустимі докази, які б свідчили про фінансове становище відповідача у справі, а у разі присудження аліментів у заявленому розмірі - істотно погіршували б становище відповідача. Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що відповідач несе витрати на реабілітацію, лікування, придбання медикаментів для лікування травми, отриманої під час військової служби.
Слід вказати, що отримання відповідачем поранень під час захисту України та витрати на таке лікування є поважними обставинами, які суд враховує відповідно до ст. 182 СК України, проте ці обставини, за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. 
В той же час, колегія суддів враховує, що апелянт є особою працездатного віку, а наявність інвалідності ІІІ групи, відповідно до чинного законодавства, не виключає можливості працевлаштування та отримання доходу. Доказів того, що стан здоров`я апелянта унеможливлює будь-яку подальшу трудову діяльність, матеріали справи не містять. Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач «самотужки фінансує придбання для себе одягу та продуктів харчування», є неспроможними, оскільки такі витрати не є підставою для зменшення розміру аліментів.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що присудження аліментів у заявленому розмірі спричинить надмірний фінансовий тягар на відповідача, який у силу свого віку є працездатним та повинен брати участь в утриманні спільної з позивачкою доньки.
В той же час, судом помилково виснувано, що усі витрати, які здійснював відповідач є аліментними платежами та їх слід зарахувати до аліментів. Посилання на списання грошових коштів з рахунків відповідача на придбання товарів різного призначення для доньки, не є аліментами, а є додатковими витратами на дитину, які добровільно здійснено відповідачем в інтересах власної дитини.
Водночас, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти з урахуванням здійснених сплат (аліментів) на час розгляду справи, з огляду на те, що визначення конкретної суми заборгованості за минулий час або врахування вже сплачених коштів належить до компетенції виконавця на стадії виконання судового рішення, а не до повноважень суду при вирішенні спору по суті.
Тобто встановлення і врахування сплати відповідачем аліментів як за минулий час, так і під час розгляду справи, виходить за межі предмету доказування у спорі про стягнення аліментів.
З огляду на таке, ураховуючи наявність в матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а також ураховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд приходить висновку про наявність підстав для скасування ухваленого Києво-Святошинським районним судом Київської області рішення від 30.12.2025 та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття.
Такий розмір аліментів, з урахуванням частки матері, забезпечить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стабільний рівень матеріального забезпечення, відповідатиме основним потребам та водночас не створюватиме для відповідача надмірного фінансового тягаря.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Таким чином, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Рижаковим Анатолієм Вікторовичем - задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення аліментів - скасувати.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2025 року - залишити без змін.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова