Справа № 706/1220/25 
2/706/89/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі: 
головуючої судді Школьної А.В.,
за участю секретаря судового засідання Самсоненко А.П.,
представника позивача Чернілевського В.Г. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача Романюк Х.П. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Христинівка Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Еліт продукт» до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , про припинення речового права та скасування державної реєстрації земельної ділянки, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Еліт продукт» через свого представника - Чернілевського Віталія Григоровича звернулось до Христинівського районного суду Черкаської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , в якій просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з одночасним припиненням всіх речових прав та обтяжень щодо неї.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 22.02.2008 Христинівською районною державною адміністрацією, як орендодавцем, та ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт продукт», як орендарем (далі по тексту також позивач), укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення. 
05.11.2011 сторонами підписана нова редакція договору оренди від 22.02.2008, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буряк О.А., номер в реєстрі 1600. Відповідно до п. 1 договору, Христинівська районна державна адміністрація надала ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт продукт» в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області, загальною площею 17,7105 га (кадастровий номер 7124655300:02:003:0157). 
Таким чином, позивач є належним орендарем вищевказаної земельної ділянки на підставі договору оренди, укладеного на 49 років. Даний договір оренди є чинним, і цей факт констатовано у постанові Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 706/553/22. 
Представник позивача стверджує, що всупереч праву товариства, Відділом Держземагентства у Христинівському районі Головного управління Держземагенства у Черкаській області 28.12.2013 сформовано нову земельну ділянку площею 2 га, якій присвоєно кадастровий номер 7124655300:02:003:0182, та у подальшому передано її у власність ОСОБА_1 (далі по тексту також відповідач - 2). Ця ділянка повністю знаходиться в просторових межах земельної ділянки позивача, і цей факт також було констатовано у постанові Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 706/553/22 та підтверджується Технічним звітом.
Суд, зокрема, встановив, що за чинного, не скасованого, не припиненого права позивача (права оренди землею), без його згоди та відома, за рахунок земель, що перебувають в оренді, Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області було сформовано ряд земельних ділянок, які були передані у приватну власність, в тому числі відповідача - 2. 
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 7124655300:02:003:0182, площею 2 га, перебуває у приватній власності ОСОБА_1 . 
Державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 7124655300:02:003:0182, площею 2 га, проведено Відділом Держземагентства у Христинівському районі Головного управління Держземагенства у Черкаській області 28.12.2013. 
Рішенням державного реєстратора Христинівського районного управління юстиції Черкаської області здійснено державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), номер запису про право власності 4733687 від 20.02.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 297027771246 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у результаті чого виникло право ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 7124655300:02:003:0182, площею 2 га. 
Станом на час проведення державної реєстрації земельної ділянки 7124655300:02:003:0182 в Державному земельному кадастрі право оренди земельної ділянки загальною площею 17,7105 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0157, було чинним. Нотаріальної згоди позивача на формування спірної земельної ділянки проект землеустрою не містить.
Покликаючись на норми статей 78, 79-1, 116, 118, 52, 153 ЗК України, статей 1, 15, 16, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та сформульовані Верховним Судом у справах №904/6886/23, 916/1750/22 правові висновки, представник позивача просить:
- визнати поважними причини пропуску строку позовної давності позивачем для звернення із даним позовом до суду;
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 7124655300:02:003:0182 у Державному земельному кадастрі, проведену Відділом Держземагентства у Христинівському районі Головного управління Держземагенства у Черкаській області від 28.12.2013, виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру, з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер 7124655300:02:003:0182 площею 2 га (номер запису про право власності 4733687 від 20.02.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 297027771246 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно);
- стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача понесені судові витрати.
Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 26.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, надано відповідачам строк для подачі відзиву на позовну заяву.
11.09.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача - 1 Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області – Тарасенка Юрія Миколайовича, надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача 1 проти позовних вимог заперечує та зазначає, що наказом Державного комітету статистики України (у подальшому – Держстатистика) від 05.11.98 № 377, зареєстрованим в Мінюсті України від 14.12.98 № 788/3228, затверджено форми державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 2-зем). Втрата чинності даного наказу відбулась лише з 01.01.16 на підставі наказу Держстатистики від 19.08.15 № 190. 
Згідно довідки відділу Держземагентства у Христинівському районі Черкаської області з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) від 05.11.13 № 01-12/68, земельна ділянка площею 2 га за категорією відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Довідка не містить інформації щодо перебування спірної земельної ділянки з кадастровим номером 7124655300:02:003:0182 у користуванні інших осіб та щодо обмежень на її використання. 
Висновком Відділу від 19.12.13 № 61-06/6193 погоджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого сільськогосподарського господарства в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області. 
У подальшому, 28.12.2013 проведено державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 2 га з названим кадастровим номером.
Наказом Головного управління від 05.02.14 № ЧК/7124655300:02:003/0001997 вказана земельна ділянка передана у власність ОСОБА_1 , а 20 лютого 2014 року ОСОБА_1 зареєструвала речове право на земельну ділянку з кадастровим номером 7124655300:02:003:0182. 
Заявлену позивачем вимогу про скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припинення на неї усіх речових прав ОСОБА_1 , відповідач – 1 вважає такою, що суперечить чинному законодавству, оскільки наказ Головного управління від 05.02.14 № ЧК/7124655300:02:003/0001997, на підставі якого ОСОБА_1 отримала у власність спірну земельну ділянку, нечинним не визнаний. Відтак представник відповідача – 1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
01.10.2025 від представника відповідача - 2 ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зауважує про ненадання позивачем доказів пропуску строків позовної давності з поважних причин.
Пред`явлення обвинувачення колишнім керівникам юридичної особи - ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 28 - ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 209 КК України та ОСОБА_4 - за ч. 2 ст. 28 - ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України, в силу принципу презумпції невинуватості, не є доказом вчинення ними кримінально – караних діянь з метою заволодіння земельною ділянкою та блокування господарської діяльності позивача у власних інтересах. 
Обвинувальний акт не є доказом вчинення будь-якими особами протиправних дій (таким доказом є лише вирок суду, який набрав законної сили), а тому на підставі відомостей, які містяться в ньому неможливо зробити висновок про поважність причин пропуску позивачем строку позовної давності.
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позивачем обставини останнім не надано. 
Навпаки, представник відповідача - 2 стверджує, що орендарями земельної ділянки за Договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22.02.2008 виступали: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Еліт Продукт» та фізичні особи – ОСОБА_5 , ОСОБА_3 . 
Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань контроль над діяльністю ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт Продукт» здійснює Приватне підприємство «Агротрейд Групп» (код ЄДРПОУ 32588017) як його єдиний засновник. Директором та одним із засновників ПП «Агротрейд Групп» є ОСОБА_5 . ОСОБА_5 також є одним із засновників Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Екопродукт» (код ЄДРПОУ 39498103), а всі вищевказані юридичні особи зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 . 
Отже, окрім того, що ОСОБА_5 є співорендарем земельної ділянки за Договором від 22.02.2008 як фізична особа, він також входить до складу органів управління юридичних осіб та опосередковано (через ПП «Агротрейд Групп») здійснює управління іншим співорендарем – ТОВ «Агропромислова компанія Еліт Продукт». Таким чином, ОСОБА_5 є: співорендарем за Договором оренди земельної ділянки від 22.02.2008; кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт Продукт» (позивача, який є співорендарем); директором та співзасновником ПП «Агротрейд Групп» (яке є одноосібним засновником ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт Продукт»); співзасновником СВК «Екопродукт».
Наведені обставини, на переконання представника відповідача – 2, мають важливе значення для з`ясування обставин щодо строку позовної давності у даній справі, зважаючи на те, що учервні 2022 року ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 було ініційовано ряд позовів про витребування майна в натурі (дерев фундука сортового) до: ОСОБА_7 (справа №706/489/22), ОСОБА_8 (справа №706/490/22), ОСОБА_1 (справа №706/492/22), ОСОБА_9 (справа №706/493/22), ОСОБА_3 (справа №706/494/22), у якій приймали участь також ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт Продукт» та СВК «Екопродукт» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.
Із суті заявлених у цих справах позовних вимог випливає, що як ОСОБА_5 , так і відповідно засновані ним юридичні особи ще у 2014 році не лише були обізнані про набуття відповідачем - 2 земельної ділянки з кадастровим номером 7124655300:02:003:0182, а й розраховували на користування такою ділянкою на правах оренди від імені СВК «Екопродукт» (а не ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт Продукт»).
09.05.2022 ОСОБА_5 , як один із засновників СВК «Екопродукт», звернувся із позовом до СВК «Екопродукт», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди землі (справа №706/391/22).
Предметом спору у справі №706/391/22 була, зокрема, вимога визнати недійсною додаткову угоду, укладену між СВК «Екопродукт» та ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі від 01 липня 2016 року, а саме, земельної ділянки з кадастровим номером 7124655300:02:003:0182. 
Встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 не просто визнавав право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, а навпаки, наполягав на чинності договору оренди такої земельної ділянки, за його словами укладеного 01.07.2016 між СВК «Екопродукт» та ОСОБА_1 , та стверджував, що припинення оренди призводить до позбавлення СВК «Екопродукт», засновником, бенефіціарним власником та членом якого він є, майнових прав на земельні ділянки, що впливає на фактичний розмір угідь, які перебувають у користуванні СВК «Екопродукт» та негативним чином вплинуло на фінансовий стан СВК «Екопродукт» та відповідно на його вклад. 
У зв`язку із чим, представник відповідача – 2 переконує, що обставини набуття ОСОБА_1 земельної ділянки у власність були відомі посадовим особам ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт Продукт» та СВК «Екопродукт» ще з 2014 року.
Аналогічні обставини щодо пропуску строку позовної давності вже були оцінені судами у межах справи №706/553/22 за позовом ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт Продукт» до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним свідоцтва про право власності, та були визнані неповажними.
Оскільки позивач не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів пропуску позовної давності з поважних причин, керуючись приписами частин четвертої, п`ятої статті 267 ЦК України, якими передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, відповідач-2 заявив про застосування у даній справі наслідків спливу строку позовної давності.
Стверджуючи про невідповідність обраного способу захисту положенням абз. 5 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», представник відповідача – 2 покликається на приписи частини 13 статті 79-1 ЗК України, відповідно до яких земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується у разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Відповідно до абз. 5 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). З огляду на викладене, єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації разом із скасуванням рішення органу державної виконавчої влади, яким затверджено документацію на підставі якої сформовано відповідну земельну ділянку (правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.12.2023 №916/1517/22).
Позивач вже звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №ЧК/7124655300:02:003/00001997 про передачу земельної ділянки у власність від 05.02.2014, визнання недійсним свідоцтва про право власності, виданого 20.02.2014 на земельну ділянку з кадастровим номером №7124655300:02:003:0182. 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 27.02.2025 у справі №706/553/22, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02.07.2025 у задоволенні позову відмовлено, а тому оскаржувані наказ та свідоцтво про право власності є чинними. 
Таким чином, пред`явлена позивачем позовна вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 не узгоджується із положеннями ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» та практикою Верховного Суду, а тому не підлягає задоволенню.
Також представник відповідача - 2 у відзиві на позовну заяву переконує, що скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , в державному земельному кадастрі, не призведе до поновлення прав позивача на земельну ділянку площею 17,7105 га з кадастровим №7124655300:02:003:0157, яка фактично припинила своє існування (відомості про державну реєстрацію земельної ділянки з таким кадастровим номером в Державному земельному кадастрі відсутні), а на її основі утворилися 9 інших земельних ділянок: 
кадастровий номер: 7124655300:02:003:0187, площею 2,000 га, власник: ОСОБА_7 ;
кадастровий номер: 7124655300:02:003:0189, площею 2,000 га, власник: ОСОБА_9 ;
кадастровий номер: 7124655300:02:003:0188, площею 2,000 га, власник: ОСОБА_10 ;
кадастровий номер: 7124655300:02:003:0185, площею 2,000 га, власник: ОСОБА_11 ;
кадастровий номер: 7124655300:02:003:0179, площею 2,000 га, власник: ОСОБА_12 ;
кадастровий номер: 7124655300:02:003:0183, площею 2,000га, власник: ОСОБА_11 ;
кадастровий номер: 7124655300:02:003:0180, площею 2,000 га, власник: ОСОБА_8 ;
кадастровий номер: 7124655300:02:003:0182, площею 2,000 га, власник: ОСОБА_1 ;
кадастровий номер: 7124655300:02:003:0178, площею 2,000 га, власник: ОСОБА_3 .
На думку представника відповідача - 2, скасування державної реєстрації однієї лише земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 7124655300:02:003:0182 не призведе ні до відновлення існування земельної ділянки з кадастровим номером 7124655300:02:003:0157 площею 17,7105га (порядок відновлення кадастрового номеру земельної ділянки нормами чинного законодавства не передбачено), ні до відновлення права на користування такою земельною ділянкою на підставі Договору оренди від 22.02.2008, про що заявляє позивач. 
Водночас, вимоги щодо інших восьми земельних ділянок ні в межах даної справи, ні в інших позовних провадженнях ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт Продукт» не заявлені. 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18.
Також представник відповідача – 2 зазначає, що сформовані Верховним Судом у постанові від 21.01.2025 у справі №904/6886/23, від 22 травня 2024 року у справі №916/1750/22 правові висновки щодо належного способу захисту, не є релевантними до спірних правовідносин, а відтак не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору.
03.11.2025 представник відповідача – 1 через систему «Електронний суд» подав клопотання, в якому просить врахувати, що спір виник не з вини Головного управління, а тому, виходячи із вимог справедливості та розумності, клопоче не покладати судовий збір на Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області.
04.11.2025 представник відповідача – 2 подала додаткові пояснення у справі, в яких привертає увагу суду на ту обставину, що укладений 05.11.2011 між Христинівською
районною державною адміністрацією, як орендодавцем, та ТОВ «Агропромислова
компанія «Еліт Продукт», ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , як орендарями, у новій редакції
Договір оренди 22.02.2008 не відповідає вимогам закону, з огляду на таке:
- строк дії договору, з урахуванням нової редакції, перевищує максимальний термін (49 років), встановлений Закону України «Про оренду землі», та не відповідає Розпорядженню Христинівської районної державної адміністрації від 07.10.2011 №186 «Про надання в оренду земель», яким затверджено технічну документацію із землеустрою та передано ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт Продукт», ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в довгострокову оренду строком до 22.02.2057 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 17,7105 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- земельна ділянка передана в оренду в позаконкурентному порядку, без проведення земельних торгів, а нова редакція цього Договору від 05.11.2011 до того ж передбачала і зміну суб`єктного складу сторін. Тобто фактично земельна ділянка надавалась в оренду ще двом новим орендарям, без забезпечення будь-яких конкурсних засад, а попередньому орендарю – на нових умовах.
Оскільки Договір оренди від 22.02.2008 у новій редакції від 05.11.2011 було укладено без дотримання конкурентних засад за відсутності для цього законних підстав, визначених у частинах 2 та 3 статті 134 ЗК України, тобто правочин був спрямований на використання всупереч закону земельної ділянки державної власності, такий договір, за твердженням представника відповідача – 2, згідно з частинами першою та другою статті 228 ЦК України є нікчемним.
Зважаючи на це, представник відповідача - 2 просить суд надати повну та належну оцінку Договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22.02.2008 у редакції від 05.11.2011 з урахуванням доводів щодо його недійсності (нікчемності).
15.12.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» також подав додаткові пояснення, в яких наполягає, що відсутність нікчемності договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22.02.2008 у новій редакції від 05.11.2011 встановлена Верховним Судом у цивільній справі № 706/553/22, відповідачем у якій була, зокрема, і ОСОБА_1 . Чинність спірного Договору оренди від 05.11.2011 була предметом дослідження, однак суд касаційної інстанції у постановах від 18.12.2024 та від 02.07.2025 у справі № 706/553/22 фактично визначив Договір як чинний, не встановивши та не описавши його нікчемності. Повторне встановлення чинності договору у спорі між тими самими сторонами є неприпустимим.
Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини четвертої статті 236 ГПК України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами. Згідно зі статтею 204 ЦК України, в Україні діє презумпція правомірності правочину. Оскільки чинність договору перевірялася Верховним Судом і не була спростована, його чинність презюмується.
Наполягаючи на належності обраного способу захисту, представник позивача посилається на постанову Верховного Суду від 21.01.2025 у справі № 904/6886/23, у пункті 29 якої Верховний Суд акцентує, що такий спосіб є окремим, належним та ефективним для захисту порушеного права. У зазначеній постанові Верховним Судом наголошено: незаконність дій реєстратора підтверджується тим, що реєстрація була здійснена за рахунок земель, які вже перебувають у користуванні іншого суб`єкта. Також суд наголосив, що оцінку діям реєстратора слід надавати з врахуванням обставин справи, які досліджуються судом, а не діям реєстратора у межах наданих йому документів.
Такі висновки Верховного Суду повністю відповідають обставинам даної справи, де спірна ділянка була повторно зареєстрована, незважаючи на наявність зареєстрованого права оренди у позивача. Для застосування даного способу захисту не вимагається додатково заявляти вимогу про визнання незаконним та скасування рішення органу щодо надання земельної ділянки.
Також представник позивача зазначив, що позивач використовує матеріали обвинувальних актів та постанову Верховного Суду у справі №706/553/22 не для доведення факту злочину, а для доведення наявності об`єктивної, незалежної від позивача (юридичної особи) перешкоди для звернення до суду. 
Діяння керівників позивача у період 2013 - 2018 років ( ОСОБА_13 та Полиці) були спрямовані на незаконну приватизацію землі з корисливих мотивів. Вони, діючи недобросовісно, умисно не заявляли про факт порушення прав юридичної особи. Позивач обґрунтовує, що він міг довідатися про порушення своїх прав лише з дати звільнення недобросовісного керівника ( ОСОБА_4 — 17.04.2018). Саме з цього моменту розпочався перебіг строку позовної давності при належній обачності. 
Також позивач посилається на постанову Верховного Суду у справі № 910/8482/18 (п. 94.1, 94.6), відповідно до якої суд зобов`язаний враховувати недобросовісність поведінки відповідача-2. Оскільки наявність доказів, які свідчать про те, що відповідач-2 (дружина ОСОБА_3 ) та його наступник (Полиця) діяли проти інтересів позивача і саме вони створили об`єктивну перешкоду для звернення до суду, є поважною причиною для захисту порушеного права та неможливістю застосування позовної давності до позовних вимог позивача зі сторони відповідача-2.
На спростування позиції позивача представник відповідача - 2 через систему «Електронний суд» 15.12.2025 подала додаткові пояснення, в яких зазначає, що питання можливої нікчемності Договору оренди не було предметом дослідження у межах цивільної справи №706/553/22. Суди, надаючи оцінку чинності Договору оренди, виходили лише з факту його реєстрації у Державному реєстрі правочинів та у відділі Держкомзему, а також з того, що договір не було ніким оспорено. Такі питання як недотримання конкурентних засад (проведення земельних торгів) при наданні земельної ділянки в оренду, порушення встановлених законом максимальних строків оренди, невідповідність договору Розпорядженню Христинівської РДА від 07.10.2011 №186 - в межах справи №706/553/22 не підіймалось та, відповідно, судом не досліджувалось. 
Також представник відповідача – 2 зауважує, що у справі №904/6886/23, на яку посилається позивач у своїх поясненнях, спір стосувався часткового накладення земельних ділянок, було пред`явлено не лише позовні вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, але й позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Держгеокадастру в частині передачі у власність Ради спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення з державної у комунальну власність; скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності Ради на спірну земельну ділянку (№59527902 від 28.07.2021) з одночасним припиненням права власності Ради шляхом скасування державної реєстрації цього права. 
Отже, предмет спору у справі №706/1220/25 та у справі №904/6886/23 є різним, оскільки у даній справі позивач із вимогою про скасування наказу Держгеокадастру не звертався, а постановою Черкаського апеляційного суду від 27.02.2025 у справі №706/553/22 у задоволенні таких позовних вимог відмовлено.
Постановленою 16.12.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.
Представник позивача ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт продукт» Чернілевський В.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що позивач є користувачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 17,7105 га з кадастровим №7124655300:02:003:0157 на підставі укладених у 2008, 2011 роках договорів оренди. Земельна ділянка була сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі, позивач є її користувачем, а відтак відповідно до ст. 152 ЗК України має право усувати перешкоди в користуванні землею, у тому числі у спосіб вказаний у позовній заяві. За рахунок належної позивачеві на праві оренди земельної ділянки була сформована земельна ділянка відповідача – 2. При її формуванні був порушений публічний порядок, оскільки позивач своєї нотаріально посвідченої згоди, як орендар, не надавав. Кадастровий реєстратор не мав права реєструвати нову земельну ділянку, мав перевірити відсутність обтяжень та прав інших суб`єктів на неї. Оскільки таких дій державний реєстратор не вчинив, земельна ділянка ОСОБА_1 зареєстрована із порушенням чинного законодавства, відтак наявні підстави для скасування державної реєстрації із припиненням всіх речових прав відповідача – 2 на неї. Пред`явлений позов представник позивача розцінює як негаторний, тому строки звернення із ним до суду на спірні правовідносини не поширюються. Обраний позивачем спосіб захисту вважає належним, що підтверджується судовою практикою, зокрема, у справі №927/854/25, є теоретично можливим та практично виконуваним, не потребує подачі інших позовів: право позивача на земельну ділянку не припинене, обставини набуття права власності відповідача – 2 на земельну ділянку є сумнівним, тому суд, констатуючи факт помилки, гарантуватиме право відповідачу – 2 на приватизацію іншої, вільної земельної ділянки. 
Представник відповідача 1 - Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідач - 2 ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, її представник – ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, стверджуючи про неналежний та неефективний спосіб захисту, оскільки виходячи із приписів чинного законодавства та судової практики, скасування державної реєстрації можливе лише за умови визнання нечинним рішення про передачу землі у власність. Така вимога пред`являлася позивачем у справі №706/553/22 та у її задоволенні суд відмовив. Крім того, на переконання представника відповідача – 2, пред`явлення позову лише до одного із 9 співвласників земельних ділянок, що утворилися за рахунок земельної ділянки площею 17,7105 га, не поновить право оренди ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт продукт» на земельну ділянку із кадастровим №7124655300:02:003:0157. Представник відповідача - 2 також зазначила, що судова практика, на яку покликається представник позивача, є нерелевантною, оскільки у тих справах були скасовані рішення про передачу землі у власність. Пред`явлений позов розцінює як такий, що поданий з метою перевстановлення тих обставин справи, які вже були встановлені судами у справі №706/553/22. Заперечуючи проти висловлених представником позивача у вступному слові обґрунтувань, представник відповідача – 2 зауважує на недобросовісності дій сторони позивача, оскільки товариством доводи щодо негаторного позову не були викладені у заявах по суті справи, а відтак відповідач був позбавлений можливості висловити проти них свої заперечення. Стверджує, що пред`явлений позов не має ознак негаторного позову, його подача має здійснюватися у межах визначених нормами Цивільного кодексу України строків позовної давності, які позивач пропустив, а доказів поважності їх пропуску суду не надав. Оскільки в межах цивільної справи №706/553/22 нікчемність договору оренди земельної ділянки не досліджувалась, представник відповідача – 2 наполягає, що таку оцінку правочину суд має надати в межах даного судового провадження. 
15.05.2026 ухвалення та проголошення судового рішення у даній справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України відкладено судом до 16 год 40 хв 25.05.2026.
Заслухавши думку учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов таких висновків і такого рішення.
Судом встановлено, що згідно з договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22 лютого 2008 року № 599, укладеним між Христинівською РДА, як орендодавцем, та ТОВ «Агропромислова
компанія«Еліт продукт», як орендарем, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходилася в адміністративних межах Верхняцької селищної ради, загальною площею 17,7105 га, строком на 49 років. 
05 листопада 2011 року між Христинівською РДА, як орендодавцем, та ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт продукт», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , як орендарями, укладена нова редакція договору оренди від 22 лютого 2008 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої в адміністративних межах Верхняцької селищної ради, загальною площею 17,7105 га, строком на 49 років.
Згідно з пунктом 43 договору оренди цей договір набуває чинності після його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації, згідно зі статтею 18 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про оренду землі», в Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центрального державного земельного кадастру при Державному Комітеті України по земельних ресурсах» (далі - відділ Держкомзему). 
Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буряк О. А. та зареєстрований у реєстрі за № 1600, а також у відділі Держкомзему.
Договір оренди (нова редакція) від 05 листопада 2011 року містить напис: «Договір оренди зареєстрований у відділі Держкомзему у Христинівському районі Черкаської області, про що в державному реєстрі земель внесено запис від 22 березня 2012 року за №712465534001211», скріплений печаткою та підписом особи, що здійснила напис. 
Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 05 листопада 2011 року №10608559 предмет правочину - земельна ділянка сільськогосподарського призначення, загальною площею 17,7105 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0157, розташована в адміністративних межах Верхняцької селищної ради, строк дії договору - 05 листопада 2060 року.
Відомості про земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 17,7105 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0157, розташовану в адміністративних межах Верхняцької селищної ради, до Державного земельного кадастру після його створення не переносилися. 
Наказом Держземагенства у Черкаській області від 04 грудня 2013 року №ЧК/7124655300:02:003/00001502 «Про надання дозволу на розроблення документації зі землеустрою» надало дозвіл ОСОБА_1 , на підставі поданої нею заяви, на розроблення проекту зі землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у власність, розташованої в адміністративних межах Верхняцької селищної ради за межами населеного пункту. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 
На підставі заяви ОСОБА_1 . Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр незалежної експертизи» виготовило проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га. 
Наказом ГУ Держземагенства у Черкаській області від 05 лютого 2014 року №ЧК/7124655300:02:003/00001997 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель державної власності, площею 2 га (кадастровий номер 7124655300:02:003:0182), у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Верхняцької селищної ради за межами населеного пункту. 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 20 лютого 2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель державної власності, площею 2 га (кадастровий номер 7124655300:02:003:0182), на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , виданого 20 лютого 2014 року. 
Відповідно до технічного звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут незалежної експертної оцінки» щодо виконання топографо-геодезичних робіт та дослідження земельних ділянок, які розташовані в адміністративних межах Верхняцької селищної ради, який надано ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт продукт», земельна ділянка, площею 2 га, з кадастровим номером 7124655300:02:003:0182, власницею якої є ОСОБА_1 та яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі разом із восьма іншими земельними ділянками, розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером 7124655300:02:003:0157, площею 17,7105 га. 
Правомірність отримання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності, площею 2 га (кадастровий номер 7124655300:02:003:0182) оспорювалась позивачем у справі №706/553/22.
Предметом розгляду у тій справі були пред`явлені ТОВ «Агропромислова компанія«Еліт продукт» до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про затвердження документації із землеустрою, надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 га та визнання недійсним виданого їй свідоцтва про право власності на землю.
У справі №706/553/22 суди апеляційної та касаційної інстанції констатували, що право позивача на оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 17,7105 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0157, було порушено, а обраний позивачем спосіб захисту є належним. Водночас, врахувавши, що позивач до суду звернувся поза межами строку позовної давності, доказів поважності причин несвоєчасного звернення до суду не надав, тому у задоволенні позовних вимог товариству було відмовлено з цих підстав.
Після отримання остаточного рішення у справі №706/553/22 позивач, покликаючись на вже встановлені у цій справі фактичні обставини, звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області до тих же відповідачів з приводу тієї ж земельної ділянки з кадастровим номером 7124655300:02:003:0182, власницею якої є ОСОБА_1 , та просить скасувати державну реєстрацію означеної земельної ділянки із припиненням всіх речових прав відповідача – 2 на неї. 
Таким чином, у даній справі оцінці підлягає: 1) ефективність обраного позивачем способу захисту; 2) можливість скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим №7124655300:02:003:0182 та припинення всіх речових прав ОСОБА_1 без скасування рішень про затвердження технічної документації і передачі її у власність; 3) наявності поважних причин пропуску позивачем строків звернення до суду із позовом. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. 
Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. З урахуванням цього правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. 
При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. 
Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148).
Згідно із частинами другою та третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. 
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. 
Згідно зі статтею 79-1 ЗК України земельна ділянка формується як об`єкт цивільних прав. За змістом частин першої - п`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. 
Згідно із статтею 1 Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VІ «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема, кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив` язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Згідно із статтею 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок.
Відповідно до частини 13 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується у разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. 
За змістом абз. 5 ч.10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). 
З огляду на викладене, єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації разом із скасуванням рішення органу державної виконавчої влади, яким затверджено документацію, на підставі якої сформовано відповідну земельну ділянку (правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.12.2023 №916/1517/22).
За змістом частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права припиняються.
Як встановлено судом вище, наказом ГУ Держземагенства у Черкаській області №ЧК/7124655300:02:003/00001997 від 05.02.2014 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області та надано спірну земельну ділянку у власність відповідача - 2.
Позивач у межах цивільної справи №706/553/22 оскаржував правомірність прийнятого 05.02.2014 Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області наказу та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, проте у задоволенні позовних вимог товариству відмовлено. 
З огляду на те, що рішення органу державної виконавчої влади, яким затверджено документацію із землеустрою, на підставі якої сформовано відповідну земельну ділянку, не скасоване та є чинним, правові підстави для скасування державної реєстрації належної позивачеві земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0182, відсутні.
Наведені позивачем у заявах по суті справи правові позиці Верховного Суду, викладені у постановах від 21.01.2025 у справі №904/6886/23, від 22.05.2024 у справі №916/1750/22 не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки скасуванню державної реєстрації спірних земельних ділянок в означених справах передувало скасування наказу Головного управління Держкомзему та скасування державної реєстрації речових прав суб`єкта господарювання на неї.
Тоді як у даній справі позивач просить скасувати реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за наявності чинного рішення органу державної влади про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .
Більш того, правомірність наказу ГУ Держземагенства у Черкаській області №ЧК/7124655300:02:003/00001997 від 05.02.2014 перевірена судом у межах цивільної справи №706/553/23 та підстав для його скасування не встановлено через сплив строків позовної давності.
Цивільне законодавство серед способів захисту речових прав виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку ст. 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі ст. 391 ЦК України (негаторний позов).
Позовом про витребування майна (віндикаційним позовом) є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності індивідуально визначеного майна, до особи, яка ним заволоділа, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.
Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Схожі висновки викладені, зокрема, у п. 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.11.2021 в справі № 359/3373/16-ц вказала на те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).
Суд погоджується із доводами представника відповідача – 2 про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неефективним та не поновить право оренди позивача на земельну ділянку площею 17,7105 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0157.
Земельна ділянка з кадастровим номером 7124655300:02:003:0157 фактично припинила своє існування у зв?язку з формуванням в її межах окремих дев`яти земельних ділянок, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні технічним звітом ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки». А скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі однієї із дев`яти земельних ділянок,право позивача на використання на умовах оренди земельної ділянки площею 17,7105 га, кадастровий номер 7124655300:02:003:0157, відомості про яку до Державного земельного кадастру не внесені, та право оренди на яку у позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване, не поновить.
Заявлений позивачем позов ознак негаторного не містить, а тому на звернення із ним до суду встановлюється позовна давність.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Отже, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. 
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт продукт» суд визнає необґрунтованими та не вбачає підстав для їх задоволення, питання застосування позовної давності до спірних правовідносин суд не вирішує.
Доводам представника відповідача – 2 про нікчемність укладеного 05.11.2011 між Христинівською районною державною адміністрацією, як орендодавцем, та ТОВ «Агропромислова компанія «Еліт Продукт», ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , як орендарями, у новій редакції Договору оренди від 22.02.2008, суд оцінку не надає, оскільки вони виходять за межі доказування у спірних правовідносинах. 
Понесені позивачем судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України суд залишає за позивачем.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 244, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Еліт продукт» до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 про припинення речового права та скасування державної реєстрації земельної ділянки – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено та проголошено 25 травня 2026 року. 

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Еліт продукт», ЄДРПОУ - 30856544, місцезнаходження: вул. Стадіонна, 2, м. Христинівка, Уманський район, Черкаська область.
Відповідач 1 – Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, ЄДРПОУ - 39765890, місцезнаходження: вул. Смілянська, 131, м. Черкаси.
Відповідач 2 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Альона ШКОЛЬНА