ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1623/25 Суддя (судді) першої інстанції: Бабич А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чуприни О.В., 
суддів Златіна С.В., Говоруна О.В.,
за участю:
секретаря судового засідання - Мулик А.Б.,
представника позивача - Коханія О.В.,
представника відповідача - Білоуса В.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, скаржник, апелянт, ФОП ОСОБА_1 , суб`єкт господарювання) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (надалі по тексту також - відповідач, ГУ ДПС у Черкаській області, контролюючий орган, податковий орган), в якому просила визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.10.2024 за №0152500707 (надалі по тексту також - оскаржуване рішення) про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені у розмірі 1 532 909,35 гривень.
В обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення позивач звертається до наступних доводів та мотивів: відповідачем не було розглянуто подані безпосередньо до контролюючого органу заперечення на акт перевірки; контролюючим органом не дотримано порядку надіслання їй попередження про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій (надалі по тексту також - РРО) за місяць до настання терміну проведення процедури скасування реєстрації, у зв`язку з чим платник податків не може зазнавати негативних наслідків; здійснивши 17.05.2024 оплату за технічне обслуговування РРО обґрунтовано очікувала, що робота РРО є коректною та належною.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
За наслідком аналізу релевантних положень Податкового кодексу України та Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР виснувано про те, що не зареєстрований РРО не передає контролюючому органу коректну інформацію про продаж визначених товарів і такий продаж свідчить про порушення порядку проведення розрахункових операцій на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій. Матеріалами справи підтверджено факт використання позивачкою у своїй діяльності РРО, реєстрація якого скасована.

ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування
Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2025, ФОП ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, та, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. На переконання апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги обставини не розгляду контролюючим органом безпосередньо поданих заперечень на акт перевірки.

ІV. Позиція інших учасників справи
Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області скористалося правом подання відзиву на апеляційну скаргу, котрий надійшов на адресу суду 18.06.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Спростовуючи доводи апелянта, відповідач звертається, зокрема, до такого: заперечення ФОП ОСОБА_1 не надходили на адресу податкового органу, відомості про реєстрацію таких відсутні. Зауважено, що позивачем не спростовуються факти проведення розрахункових операцій у період, що підлягав перевірці, натомість наявність процедурних порушень "Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги)", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 за №547, не підтверджується матеріалами справи.

V. Рух справи
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 - без змін.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 31.03.2026 частково задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_1 шляхом скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 та направлення справи №580/1623/25 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2026 прийнято до провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення.

VІ. Обставини, встановлені судом першої інстанції
Посадовими особами Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області в період з 25.09.2024 по 27.09.2024, на підставі наказу від 25.09.2024 за №2209-п та направлень на перевірку від 25.09.2024 за №3715/23-00-07-07-01, №3716/23-00-07-07-01 проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою безпосереднього провадження діяльності платника податку: АДРЕСА_1 .
По завершенню перевірки 30.09.2024 посадовими особами складено акт (довідку) за №12003/23-00-07-07-01/ НОМЕР_1 (надалі по тексту також - акт, акт перевірки), у якому встановлено про допущення суб`єктом господарювання ряду порушень, а саме: пунктів 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР (надалі по тексту також - Закон №265/95-ВР). За змістом описової частини, відповідно до інформації системи зберігання і збору даних реєстраторів розрахункових операцій: обов`язкової звітності про використання РРО/ПРРО фіскальний номер 300324116 (дата скасування РРО 21.05.2024) поданої платником, у тому числі почекової інформації, встановлено факти продажу/реалізації товарів та проведення вказаних розрахункових операцій РРО/ПРРО, реєстрація яких скасовано, що підтверджено даними обов`язкової звітності про використання РРО, поданої платником, у тому числі почекової інформації, на загальну суму 1 023 777,90 гривень (згідно реєстру) (а.с.8-10 том І).
Додатком 1 до коментованого акту слугує Реєстр чеків продажу/реалізації товарів та проведення вказаних розрахункових операцій РРО/ПРРО, реєстрація яких скасовано (а.с.95-100 том І).
На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Черкаській області сформовано податкове повідомлення-рішення від 21.10.2024 за №0152500707, яким за порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР застосовано штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 1 532 909,35 гривень. За розрахунком фінансових санкцій, сформованого відповідно до пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, така складається з 5 515,00 гривень (5 515,00 гривень х 100% - за порушення, вчинене вперше) та з 1 527 394,35 гривень (1 018 262,90 гривень х 150% - за порушення, вчинене повторно) (а.с.83-85 том І).
Представником позивача подано скаргу до Державної податкової служби України з вимогою скасувати податкове повідомлення-рішення, проте рішенням від 30.01.2025 за №2778/99-00-06-03-02-06 відмовлено у поновленні пропущеного строку на подання скарги в адміністративному порядку (а.с.17-21 том І) та рішенням від 30.01.2025 за №2781/6/99-00-06-03-02-06 (а.с.22-25 том І) залишено скаргу без розгляду.
Окрім цього, між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та Малим приватним виробничим комерційним підприємством "Центр" (виконавець) (надалі по тексту також - МПВКП "Центр" 22.12.2021 укладено договір за №556, за яким замовник доручає, а виконавець приймає на сервісне обслуговування реєстратори розрахункових операцій, які вказані у додатку №1 до даного договору, та передбачає виконання комплексу послуг по введенню в експлуатацію, технічному обслуговуванню, гарантійному та післягарантійному ремонту РРО. Даний договір діє до 16.03.2024 з правом пролонгації за відсутності повідомлення жодної зі сторін про намір його анулювання (а.с.35-37 том І). Згідно платіжної інструкції від 17.05.2024 за №63 здійснено перерахування 600,00 гривень за технічне обслуговування РРО (а.с.38 том І).

VІІ. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції
За змістом листа Головного управління ДПС у Черкаській області від 15.04.2024 за №9078/6/23-00-12-02-04, адресованого позивачу, повідомлено про закінчення у 2024 році (16.05.2024) визначеного чинним законодавством терміну експлуатації реєстратора розрахункових операцій (фіскальний номер РРО 3000324116) (а.с.14 том ІІ). Згідно квитанції про доставку документів, коментований лист доставлено до Електронного кабінету ОСОБА_2 15.04.2024 (а.с.15 том ІІ).
Відповідачем винесено рішення про скасування реєстратора розрахункових операцій від 21.05.2024 за №2541 (Форма №5-РРО) (ідентифікатор форми документа F1413605), за змістом якого реєстрація реєстратора розрахункових операцій із фіскальним номером 3000324116, заводським номером ЗА1001019861, що розміщений у господарській одиниці "ЧАС-ПІК" за адресою Черкаська область, м. Сміла, вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 2/А, скасована 21.05.2024 у зв`язку з закінченням визначених законодавством строків експлуатації РРО (а.с.101 том І).
Головним управлінням ДПС у Черкаській області означене Рішення про скасування реєстрації РРО (форма №5-РРО) направлено до Смілянської державної податкової інспекції для направлення довідки (форма №6-РРО) про скасування реєстрації РРО суб`єкту господарювання листом від 21.05.2024 за №722/23-00-12-02-07 (а.с.104 том І). На виконання коментованого листа Смілянської ДПІ відповіддю від 28.05.2024 за №215/23-00-51-07 повідомлено про вручення довідки від 21.05.2024 за №2541 платникам (а.с.105 том І). 
Корінець Довідки про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій (фіскальний номер РРО 3000324116), виданий Смілянською ДПІ Головного управління ДПС у Черкаській області, містить відомості про надсилання поштою 27.05.2024 (а.с.226 том ІІ).
За даними фіскального чеку поштового оператора "Укрпошта" від 27.05.2024, оформлено для відправлення лист з рекомендованим повідомленням про вручення ОСОБА_1 , номер поштового відправлення 2070201918273 (а.с.224 том ІІ). Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 2070201918273 засвідчується вручення такого 03.06.2024 згідно відбитку мокрої печатки відділення поштового зв`язку (а.с.225 том ІІ). Відповідно до знімку екрану із "Єдиного вікна подання електронної звітності. Архів електронної звітності" електронний файл з ідентифікатором форми документа F1413705 створено 21.05.2024 та направлено до електронного кабінету платника податку (а.с.227 том ІІ).
До адміністративного позову долучено копію заперечення на акт про результати фактичної перевірки від 30.09.2024 за №12003/23-00-07-07-01/2343403366, датованого 10.10.2024, за змістом якого з посиланням на приписи Податкового кодексу України та Закону №265/95-ВР ФОП ОСОБА_1 заперечує допущення порушень пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, вважає висновки акту необґрунтованими та просить повідомити про дату, час та місце розгляду матеріалів перевірки, позаяк бажає брати участь у такій разом із представником адвокатом (а.с.11-12 том І). Правий нижній кут фронтальної сторінки копії заперечень містить відбиток печатки Головного управління ДПС у Черкаській області із написом "Отримано" та рукописним зазначенням дати "10.10.2024" та підпису не встановленої особи.
Надалі до матеріалів справи разом із клопотанням від 14.08.2025 надано оригінал коментованого документу (а.с.189-190 том І).
У інтересах позивача адвокатом Шевченком Олегом Анатолійовичем подано адвокатський запит (зареєстрований ГУ ДПС в області від 13.12.2024 за №54142/6) (а.с.88-93 том І), у відповідь на який листом від 17.12.2024 за №26506/6/23-00-07-07-06 повідомлено, що до ГУ ДПС не надходило заперечення ФОП ОСОБА_1 на акт фактичної перевірки (а.с.94 том І). 
Попередньо Управлінням організації роботи ГУ ДПС у Черкаській області до Управління податкового аудиту на службову записку від 17.12.2024 за №4879/23-00-07-07-01 (а.с.107 том І) надано відповідь від 17.12.2024 за №740/23-00-01-03-09 про те, що заперечення в ГУ ДПС (у т.ч. на офіційну електронну скриньку) не надходило, в ІКС "Управління документами" не зареєстровано (а.с.73 том І).

VІІІ. Релевантні джерела права та акти їхнього застосування
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України, Кодекс), визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи в силу вимог статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Предмет спірних правовідносин врегульований положеннями Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР, Податковим кодексом України (надалі по тексту також - ПК України, Кодекс), "Порядком реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 за №547 (надалі по тексту також - порядок №547).
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).
За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
У статті 2 Закону №265/95-ВР наведено визначення реєстратора розрахункових операцій та розрахункового документу.
Реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.
Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Згідно із пунктами 1 та 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Невиконання вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачає відповідальність у вигляді фінансових санкцій. Зокрема відповідно до пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Порядок реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 №547 (надалі по тексту також - Порядок №547), поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій для здійснення розрахункових операцій в готівковій та/або безготівковій формі (пункт 1 розділу І Порядку №547).
Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг, операції з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу, та відповідно до вимог законодавства повинні застосовувати РРО, зобов`язані зареєструвати РРО відповідно до положень цього Порядку та забезпечити його персоналізацію, опломбування та переведення у фіскальний режим роботи (пункт 1 глави 2 розділу II Порядку №547).
Згідно із підпунктом 3 пункту 1 глави 4 розділу II Порядку №547, реєстрація РРО діє до дати скасування реєстрації РРО, що відбувається у випадках, коли, зокрема, закінчилися визначені законодавством строки експлуатації РРО.
Скасування реєстрації РРО на підставах, визначених у підпунктах 1, 11, 12 та 14 пункту 1 цієї глави, здійснюється за заявою суб`єкта господарювання, а на підставах, визначених у підпунктах 2-10, 13 пункту 1 цієї глави, може здійснюватися за заявою суб`єкта господарювання або примусово за рішенням контролюючого органу за місцем реєстрації РРО Рішення про скасування реєстрації РРО оформлюється за формою №5-РРО (додаток 5). Таке рішення підписується керівником контролюючого органу за місцем реєстрації РРО або уповноваженою особою контролюючого органу (пункт 2 глави 4 розділу II Порядку №547). 
Відповідно до пункту 4 глави 4 розділу II Порядку №547, посадова особа контролюючого органу протягом п`яти календарних днів з дня отримання заяви про скасування реєстрації та реєстраційного посвідчення за наявності довідки про опломбування з відміткою про розпломбування РРО, надісланої ЦСО до контролюючого органу за місцем реєстрації РРО, або у разі прийняття рішення контролюючого органу про скасування реєстрації РРО проводить скасування реєстрації РРО шляхом внесення реєстраційного запису до інформаційно-телекомунікаційній системи ДПС та надає (надсилає) суб`єкту господарювання довідку про скасування реєстрації, що засвідчує скасування реєстрації РРО.
У разі якщо скасування реєстрації РРО було здійснено за рішенням контролюючого органу, примірник довідки про скасування реєстрації направляється до ЦСО, яким проводилося технічне обслуговування РРО, засобами телекомунікацій в електронній формі з дотриманням вимог законів у сфері електронного документообігу та використання електронних документів із зазначенням обов`язкових реквізитів електронних документів. Примірник довідки про скасування реєстрації РРО розміщується в Електронному кабінеті.
Пунктом 6 глави 4 розділу II Порядку №547 встановлено, що контролюючий орган за місцем реєстрації РРО у випадках, передбачених підпунктами 2, 3 пункту 1 цієї глави, попереджає суб`єкта господарювання за місяць до настання терміну про необхідність проведення процедури скасування реєстрації РРО.
Скасування реєстрації РРО проводиться контролюючим органом не пізніше двох робочих днів з дня настання терміну виведення з експлуатації РРО.
Відповідно до абзаців 3 та 4 пункту 19 глави 2 розділу II Порядку №547 для інформування суб`єктів господарювання ДПС щоденно оприлюднює на своєму веб-сайті дані про РРО, реєстрацію яких скасовано за заявою суб`єкта господарювання або з ініціативи контролюючого органу, із зазначенням фіскальних номерів РРО, дати, причини та підстави для скасування реєстрації РРО, коду ЄДРПОУ, найменування суб`єкта господарювання (прізвища, імені, по батькові (за наявності)). Інформація оприлюднюється із зазначенням дати оприлюднення і дати оновлення інформації.

ІХ. Оцінка висновку суду, судове рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
Виходячи з наведеного правового регулювання, розрахункові операції мають проводитися через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, та надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми. При цьому, розрахунковим документом згідно вимог Закону №265/95-ВР, у разі використання РРО, вважається виключно той документ, який створений зареєстрованим у встановленому порядку РРО або програмним реєстратором розрахункових операцій.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа; 4) проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.
Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення, за яке настає відповідальність за пунктом 1 статті 17 коментованого Закону.
Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. 
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО. У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №500/6845/21, від 16.05.2024 у справі №520/4564/23.
Таким чином, на суб`єкта господарювання покладається обов`язок застосовувати зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО при проведенні розрахункових операцій та створенні у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів.
Суд вважає, що у разі скасування реєстрації РРО, такий РРО не може використовуватись суб`єктом господарювання при здійсненні розрахункових операцій, оскільки розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) мають проводитися виключно через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО, а після скасування реєстрації такий РРО не вважається зареєстрованим у відповідності до вимог законодавства. Відповідно і розрахунковий документ, який роздрукований на такому РРО не вважається розрахунковим документом в розумінні Закону №265/95-ВР, тобто не є документом встановленої форми, а відтак надання особі розрахункового документу роздрукованому на незареєстрованому РРО також не може розцінюватися як виконання обов`язку, визначеного пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.
Враховуючи вищенаведене правове регулювання, колегія суддів доходить висновку, що проведення розрахункових операцій через РРО, реєстрацію якого скасовано, та видача розрахункових документів, сформованих (роздрукованих) РРО, реєстрацію якого скасовано, є порушенням вимог пунктів 1 і 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
За змістом листа Головного управління ДПС у Черкаській області від 15.04.2024 за №9078/6/23-00-12-02-04, адресованого позивачу, повідомлено про закінчення у 2024 році (16.05.2024) визначеного чинним законодавством терміну експлуатації реєстратора розрахункових операцій (фіскальний номер РРО 3000324116) (а.с.14 том ІІ). Згідно квитанції про доставку документів, коментований лист доставлено до Електронного кабінету ОСОБА_2 15.04.2024 (а.с.15 том ІІ).
За пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті. Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків/фінансовому агенту. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем (абзаци 3, 4 пункту 42.2 статті 42 ПК України).
Звідси не знаходять свого підтвердження доводи позивача про не отримання у електронному кабінеті платника податку попередження про необхідність проведення процедури скасування реєстрації РРО, натомість контролюючим органом здійснено таке попередження у порядок та терміни, визначені пунктом 6 глави 4 розділу II Порядку №547. 
Повертаючись до фактичних обставин справи, на виконання підпункту 3 пункту 1 глави 4 розділу ІІ Порядку №547, відповідачем винесено рішення про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій від 21.05.2024 за №2541 (Форма №5-РРО) (ідентифікатор форми документа F1413605), за змістом якого реєстрація реєстратора розрахункових операцій із фіскальним номером 3000324116, заводським номером ЗА1001019861, що розміщений у господарській одиниці "ЧАС-ПІК" за адресою Черкаська область, м. Сміла, вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 2/А, скасована 21.05.2024 у зв`язку з закінченням визначених законодавством строків експлуатації РРО (а.с.101 том І).
Головним управлінням ДПС у Черкаській області означене Рішення про скасування реєстрації РРО (форма №5-РРО) направлено до Смілянської державної податкової інспекції для направлення довідки (форма №6-РРО) про скасування реєстрації РРО суб`єкту господарювання листом від 21.05.2024 за №722/23-00-12-02-07 (а.с.104 том І). На виконання коментованого листа Смілянської ДПІ відповіддю від 28.05.2024 за №215/23-00-51-07 повідомлено про вручення довідки від 21.05.2024 за №2541 платникам (а.с.105 том І). 
Колегія суддів критично ставиться до обґрунтувань суб`єкта господарювання щодо невідповідності порядку дій контролюючого органу у цій частині Порядку №547, адже виходячи зі змісту пункту 4 глави 4 розділу II коментованого Порядку у разі прийняття рішення контролюючого органу про скасування реєстрації РРО здійснюється надання (надсилання) суб`єкту господарювання довідки про скасування реєстрації реєстраторів розрахункових операцій з торгівлі валютними цінностями за формою №5-РРОВ, що засвідчує скасування реєстрації РРО.
Своєю чергою, з огляду на текстуальне наповнення Додатку 5 до Порядку №547, саме корінець Довідки про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій, котрий залишається у податковому органі на засвідчення належного повідомлення платника податку про таке скасування, містить відомості про спосіб його вручення, а саме: надіслання поштою чи розміщення в Електронному кабінеті, котрі є альтернативними.
На переконання суду, така альтернативність прямо узгоджується із вимогами пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України, яка в тому числі уможливлює надсилання документів платнику податку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) останнього.
Верховний Суд у постанові від 08.04.2021 у справі №812/821/17 зазначив, що порядок вручення документів платнику податків, передбачений пунктом 42.2 статті 42 ПК України і встановлений законом спосіб не передбачає умови отримання (ознайомлення) документів, надісланих за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а лише передбачає факт їх надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Виходячи із документального наповнення матеріалів справи, корінець Довідки про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій (фіскальний номер РРО 3000324116), виданий Смілянською ДПІ Головного управління ДПС у Черкаській області, містить відомості про надсилання поштою 27.05.2024 (а.с.226 том ІІ).
За даними фіскального чеку поштового оператора "Укрпошта" від 27.05.2024, оформлено для відправлення лист з рекомендованим повідомленням про вручення ОСОБА_1 , номер поштового відправлення 2070201918273 (а.с.224 том ІІ). Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 2070201918273 засвідчується вручення такого 03.06.2024 згідно відбитку мокрої печатки відділення поштового зв`язку (а.с.225 том ІІ). 
Так, ФОП ОСОБА_1 у ході розгляду справи не заперечувала ані обставин того, що зазначена у листі адреса ( АДРЕСА_2 ) є її податковою адресою та/або адресою місцезнаходження, доказів зворотного у матеріалах справи не міститься, як і не наполягала на факті не одержання коментованої довідки поза доводами про недотримання контролюючим органом порядку її формування та направлення.
З приводу цього релевантним слід уважати висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.08.2025 у справі №420/37047/23, за яким контролюючий орган вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, платник податків має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
У розрізі вищенаведеного необхідно зауважити про наступне: 
по-перше, окремі недоліки листа Смілянської ДПІ від 28.05.2024 за №215/23-00-51-07, яким повідомлено саме про "вручення" довідки, а не її "надсилання" не нівелює дії рішення від 21.05.2024 за №2541, котрим на момент такого надсилання та/або вручення вже скасовано реєстрацію РРО з фіскальним номером 3000324116 за визначених на те законом підстав, як і не свідчить про недотримання встановленого порядку його надіслання, що є, якщо вже зазначалося судом вище, альтернативним;
по-друге, наявність у повідомленні про вручення поштового відправлення 2070201918273 рукописного зазначення про одержання "03.05.2026" не спростовує відомостей, внесених відповідальною особою відділення поштового зв`язку.
Поруч із цим судом також встановлено, що відповідно до знімку екрану із "Єдиного вікна подання електронної звітності. Архів електронної звітності" електронний файл з ідентифікатором форми документа F1413705 створено 21.05.2024 та направлено до електронного кабінету платника податку (а.с.227 том ІІ). 
Згідно з відкритими публічними відомостями Реєстру електронних форм податкових документів (перелік сервісних запитів) для фізичних осіб, розміщеного за офіційною веб-адресою Державної податкової служби (https://tax.gov.ua/data/material/000/006/58768/Forms_servis_fiz.htm) ідентифікатор форми документа F1413705 відповідає довідці про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій за формою №6-РРО.
Підсумовуючи, у обсязі встановлених судом першої інстанції обставин та додатково з`ясованих судом апеляційної інстанції, зважаючи на регулювання правовідносин у частині порядку скасування реєстрації реєстратора розрахункових операції та доведення цього факту до відома платника податку, колегія суддів не знаходить підстав погодитися з доводами скаржника у частині порушення процедури повідомлення її про скасування реєстрації РРО.
Досліджуючи питання не тільки дотримання ФОП ОСОБА_1 обов`язку застосовувати зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО при проведенні розрахункових операцій та створенні у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, але й належної поведінки посадових осіб контролюючого органу з вжиття усіх належних від них заходів для забезпечення повної і об`єктивної перевірки, суд вважає за необхідне, перш за все, звернути увагу на наступні обставини.
По завершенню перевірки 30.09.2024 посадовими особами складено акт (довідку) за №12003/23-00-07-07-01/ НОМЕР_1 (надалі по тексту також - акт, акт перевірки), у якому встановлено про допущення суб`єктом господарювання ряду порушень, а саме: пунктів 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР (надалі по тексту також - Закон №265/95-ВР). За змістом описової частини, відповідно до інформації системи зберігання і збору даних реєстраторів розрахункових операцій: обов`язкової звітності про використання РРО/ПРРО фіскальний номер 300324116 (дата скасування РРО 21.05.2024) поданої платником, у тому числі почекової інформації, встановлено факти продажу/реалізації товарів та проведення вказаних розрахункових операцій РРО/ПРРО, реєстрація яких скасовано, що підтверджено даними обов`язкової звітності про використання РРО, поданої платником, у тому числі почекової інформації, на загальну суму 1 023 777,90 гривень (згідно реєстру) (а.с.8-10 том І). Додатком 1 до коментованого акту слугує Реєстр чеків продажу/реалізації товарів та проведення вказаних розрахункових операцій РРО/ПРРО, реєстрація яких скасовано (а.с.95-100 том І).
Обставини отримання другого примірника акту перевірки 30.09.2024 сторонами не заперечується.
У справі, що розглядається, ФОП ОСОБА_1 посилається на порушення Головним управлінням ДПС у Черкаській області порядку розгляду заперечень позивача на акт перевірки, передбаченого пунктом 86.7 статті 86 ПК України.
Виходячи із сукупного змісту підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактична перевірка, серед іншого, здійснюється контролюючим органом без попередньої вимоги, раптово з метою з`ясування на певну календарну дату обставини дотримання/недотримання платниками податків законодавства, в тому числі проведення суб`єктами господарювання в порядку, встановленому законодавством, розрахункових операцій.
Поруч із цим платник податку, як встановлено підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, має право подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно пункту 86.7 статті 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Відповідно до підпункту 86.7.1 пункту 86.7 статті 86 ПК України, акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу. Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
За правилами підпункту 86.7.2 пункту 86.7 статті 86 ПК України, у разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про дату, час та місце/спосіб розгляду матеріалів перевірки, у тому числі в режимі відеоконференції. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Інформація (повідомлення) про розгляд контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, матеріалів перевірки в режимі відеоконференції надсилається платнику податків в електронному вигляді в електронний кабінет.
За абзацом 1 підпунктом 86.7.3 пункту 86.7 статті 86 ПК України платник податків має право брати участь у розгляді матеріалів перевірки особисто або через свого представника, у тому числі в режимі відеоконференції, про що зазначає у поданих запереченнях. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податків має право надавати письмові (крім випадків розгляду матеріалів перевірки у режимі відеоконференції) та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду.
У підпункті 86.7.4 пункту 86.7 статті 86 ПК України деталізовано питання, які підлягають вирішенню під час розгляду матеріалів перевірки комісією з питань розгляду заперечень, та передбачено, що за результатами розгляду матеріалів перевірки комісія з розгляду заперечень приймає висновок, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Про можливість надання податковому органу додаткових документів після закінчення перевірки вказують і положення пунктів 44.6, 44.7 статті 44 ПК України.
Так, пункт 44.6 статті 44 ПК України також передбачає, що, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Верховний Суд вже неодноразово аналізував зазначені норми податкового законодавства, зокрема у постановах від 28.03.2023 у справі №810/3270/16, від 27.06.2019 у справі №806/343/17 та від 27.02.2025 у справі №140/3098/23 дійшов висновку, що закріпленому у пункті 86.7 статті 86 ПК України праву платника податків подати до контролюючого органу заперечення на акт перевірки кореспондує визначений цією ж нормою обов`язок контролюючого органу розглянути такі заперечення, надавши платнику податків відповідь, та врахувати результати розгляду заперечень при прийнятті рішення про визначення грошових зобов`язань.
У постанові від 20.11.2018 у справі №826/285/15 Верховний Суд вказав, що зміст пункту 86.7 статті 86 ПК України дає підстави для висновку про те, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення податковим органом повинні враховуватися не лише висновки акта перевірки, а й результати розгляду заперечень платника податків на такий акт як його невід`ємну частину.
Слід зазначити, що саме акт перевірки є підтвердженням негативного результату податкової перевірки і в подальшому створює негативні наслідки для платника податку. Відповідно, першим етапом оскарження в адміністративному порядку висновків такого акта перевірки є подання заперечень на акт перевірки та додаткових документів і пояснень відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом і в постанові від 14.05.2019 у справі №813/2635/16, в якій він зазначив, що нормами ПК України передбачено не лише судовий порядок оскарження рішень податкового органу, а також і адміністративний, в якому надання заперечень та документів, які не були враховані контролюючим органом під час перевірки, є складовою частиною такого порядку.
Верховний Суд проаналізувавши положення статей 7, 56, 42, 421 ПК України в постанові від 10.03.2026 у справі №320/14284/23 сформував наступний правовий висновок "Для подання заперечень на акт перевірки платник податків може скористатись за своїм вибором наступними способами їх подання: (1) безпосередньо до відповідного контролюючого органу, (2) надіслати поштою через установи поштового зв`язку, (3) в електронній формі за допомогою електронного кабінету платника в порядку, встановленому статтями 42, 421 ПК України. В першому випадку закінчення робочого дня у розумінні пункту 86.7 статті 86 ПК України співпадатиме із закінченням робочого часу у відповідному територіальному органі Державної податкової служби України, в другому випадку - із закінченням робочого часу відповідного поштового оператора. У випадку обрання платником податків шляху подання заперечень на акт перевірки в електронній формі через електронний кабінет платника закінчення строку, передбаченого пунктом 86.7 статті 86 ПК України, припадатиме на двадцять четверту годину останнього (десятого) робочого дня строку".
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У розвиток зазначеного підходу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 вказала, що підставами для скасування рішень, прийнятих за наслідками перевірки, є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
В постанові від 27.02.2025 у справі №140/3098/23 Верховний Суд дійшов висновку про те, що прийняття податкових повідомлень-рішень без розгляду у встановлений законом строк заперечень платника податків на акт перевірки та з порушенням його права брати участь у розгляді заперечень, тобто з порушенням норм пункту 86.7 статті 86 ПК України, є порушенням яке має характер істотних порушень прав платника, а тому не може не впливати на оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення.
Про такий процесуальний наслідок недотримання вимог пункту 86.7 статті 86 ПК України Верховний Суд також вказував, зокрема, у постановах від 15.01.2019 у справі №826/3576/15, від 28.09.2020 у справі №520/2305/19, від 17.01.2022 у справі №640/4983/19, від 24.02.2022 у справі №560/8920/20, від 12.07.2023 у справі №200/4704/21.
До адміністративного позову долучено копію заперечення на акт про результати фактичної перевірки від 30.09.2024 за №12003/23-00-07-07-01/2343403366, датованого 10.10.2024, за змістом якого з посиланням на приписи Податкового кодексу України та Закону №265/95-ВР ФОП ОСОБА_1 заперечує допущення порушень пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, вважає висновки акту необґрунтованими та просить повідомити про дату, час та місце розгляду матеріалів перевірки, позаяк бажає брати участь у такій разом із представником адвокатом (а.с.11-12 том І). Правий нижній кут фронтальної сторінки копії заперечень містить відбиток печатки Головного управління ДПС у Черкаській області із написом "Отримано" та рукописним зазначенням дати "10.10.2024" та підпису не встановленої особи.
До матеріалів справи разом із клопотанням від 14.08.2025 також надано оригінал коментованого документу (а.с.189-190 том І).
У інтересах позивача адвокатом Шевченком Олегом Анатолійовичем подано адвокатський запит (зареєстрований ГУ ДПС в області від 13.12.2024 за №54142/6) (а.с.88-93 том І), у відповідь на який листом від 17.12.2024 за №26506/6/23-00-07-07-06 повідомлено, що до ГУ ДПС не надходило заперечення ФОП ОСОБА_1 на акт фактичної перевірки (а.с.94 том І). Попередньо Управлінням організації роботи ГУ ДПС у Черкаській області до Управління податкового аудиту на службову записку від 17.12.2024 за №4879/23-00-07-07-01 (а.с.107 том І) надано відповідь від 17.12.2024 за №740/23-00-01-03-09 про те, що заперечення в ГУ ДПС (у т.ч. на офіційну електронну скриньку) не надходило, в ІКС "Управління документами" не зареєстровано (а.с.73 том І).
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 за №55 затверджено "Типову інструкцію з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну" (надалі по тексту також - Інструкція №55), котра поширюється на всі електронні документи, що створюються, відправляються або одержуються, в тому числі, центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами (далі - установи), до яких належить Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області.
Вхідні, внутрішні, вихідні, інші документи незалежно від форми їх створення, підготовлені в установі, реєструються в системі електронного документообігу, а у разі її відсутності вхідні та вихідні документи реєструються на веб-порталі системи взаємодії (пункт 38 розділу ІІ Інструкції №55).
Згідно пункту 156 розділу ІІІ Інструкції №55 реєстрація документів всіх категорій полягає у створенні запису облікових даних про документ та оформлення реєстраційно-моніторингової картки в електронній формі у системі електронного діловодства із зазначенням обов`язкових реквізитів, за допомогою яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим внесенням до реєстраційно-моніторингової картки необхідних відомостей.
Зокрема, за пунктом 33 розділу ІІ Інструкції №55 індексація документів полягає у присвоєнні їм умовних позначень - індексів, які надаються документам під час їх реєстрації. Присвоєння реєстраційного індексу здійснюється в автоматичному або автоматизованому режимі за допомогою програмно-технічних засобів. Місце розташування реєстраційного індексу визначається формою бланка.
На документ, що надійшов у паперовій формі, після реєстрації шляхом друку наноситься його штрих-код або QR-код, присвоєний системою електронного документообігу, та створюється фотокопія, яку реєстратор вносить до реєстраційно-моніторингової картки (пункт 50 розділу ІІІ Інструкції №55).
За вимогами пункту 48 розділу ІІ, пунктів 153, 154 розділу ІІІ Інструкції №55 реєстрація вхідної кореспонденції здійснюється реєстратором лише після проведення попереднього розгляду документа, під час якого визначається: чи має документ бути допущений до реєстрації; чи потребує розгляду керівництвом установи або передачі після реєстрації до структурного підрозділу або структурних підрозділів відповідно до функціонального розподілу обов`язків в установі; чи належить до документів термінового розгляду (опрацювання).
Зареєстрований документ за фактом внесення реєстратором в реєстраційно-моніторингову картку відповідального за розгляд документа (згідно з розподілом обов`язків) керівника, державного секретаря міністерства, заступника керівника установи або керівника структурного підрозділу установи, який розглядає документ в установі першим (далі - первинний розгляд), автоматично передається на розгляд через систему електронного документообігу. Документ автоматично та одночасно надходить на розгляд одній чи декільком посадовим особам (заступникам керівника установи або керівникам структурних підрозділів установи), які визначені виконавцями (співвиконавцями) зазначеного документа (пункт 62 розділу ІІ Інструкції №55).
Поруч із цим, наказом Головного управління ДПС у Черкаській області від 07.06.2024 за №170 затверджено "Інструкцію з діловодства у Головному управлінні ДПС у Черкаській області" (надалі по тексту також - Інструкція №170), чинної на час виникнення спірних правовідносин, за пунктом 2.3.4.1 якого реєстрація документів усіх категорій полягає у створенні запису облікових даних про документ та оформленні РМК в електронній формі у СЕД із зазначенням обов`язкових реквізитів, за допомогою яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому штрихкоду - реєстраційного індексу і дати надходження із внесенням надалі до РМК необхідних відомостей.
Так, за пунктом 1.3.16 Інструкції №170 на документ, що надійшов у паперовій формі, після реєстрації шляхом друку наноситься його штрихкод або QR-код, присвоєний СЕД, та створюється фотокопія, яку реєстратор вносить до РМК. 
У ГУ ДПС формується єдина централізована база реєстраційних даних ГУ ДПС в електронному вигляді засобами СЕД, в якій фіксується факт створення, направлення та отримання документа з присвоєнням реєстраційного індексу документа з відображенням надалі у зазначених формах необхідних відомостей про документ, що забезпечує працівників інформацією про всі документи ГУ ДПС та їх місцезнаходження. Реєстрація документів проводиться централізовано службою діловодства (пункти 2.3.4.8, 2.3.4.3 Інструкції №170).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин у справі суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, керуючись обов`язком суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін, котрий випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини 4 статті 9 КАС України, судом апеляційної інстанції вживалися передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
На виконання ухвал Шостого апеляційного адміністративного суду про витребування доказів від 28.07.2025 та від 20.04.2026, відповідачем надано Реєстри вхідних документів, зареєстрованих Головним управлінням ДПС у Черкаській області в ІКС "Управління документами" за 10.10.2024 (четвер) (а.с.200-250 том І, а.с.1-13 том ІІ), 11.10.2024 (п`ятниця) (а.с.168-195 том ІІ), 14.10.2024 (понеділок) (а.с.196-222 том ІІ), зі змісту яких колегією суддів не встановлено проведення реєстрації заперечень на акт про результати фактичної перевірки від 30.09.2024 за №12003/23-00-07-07-01/2343403366, датованого 10.10.2024, як вхідного документу.
Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 13.05.2026, у відповідача, поміж іншого, витребувано письмові пояснення з приводу обставин наявності на запереченнях до акту перевірки від 10.10.2024 відбитку печатки Головного управління ДПС у Черкаській області із написом "Отримано", рукописним зазначенням дати "10.10.2024" та підпису не встановленої особи (а.с.242-248 том ІІ).
Головним управлінням ДПС у Черкаській області до суду подано додаткові пояснення (датовані 02.06.2026, зареєстровані 03.06.2026), за змістом яких Службою діловодства ГУ ДПС у Черкаській області проведено аналіз всієї вхідної кореспонденції за 2024 рік, за результатами якого факт надходження означених заперечень не встановлено, проте "ані підтвердити, ані спростувати автентичність відбитку печатки (штампу) (з датуванням 10.10.2024 та підписом невстановленої особи), нанесеного на оригінал заперечення" відповідач не може (а.с.2-115 том ІІІ).
За частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У спірному випадку апеляційний суд погоджується із доводами позивача у частині порушення порядку розгляду наданих заперечень на акт перевірки, адже у своїй сукупності обставини справи свідчать про звернення ФОП ОСОБА_1 безпосередньо до відповідного контролюючого органу у порядку, встановленому законом; одержавши підтвердження прийняття поданих документів позивач могла обґрунтовано розраховувати на дотримання контролюючим органом обов`язку із проведення реєстрації вхідного документу у вигляді заперечень та їх розгляд у порядку, передбаченому підпунктами 86.7.1-86.7.5 пункту 86.7 статті 86 ПК України, водночас невиконання останнім такого, як і ризики настання негативних наслідків, пов`язаних із цим, не можуть покладатися на позивача.
З огляду на наведене слід констатувати, що такі подані до контролюючого органу у встановлений ПК України строк (протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки), й фактично спірне податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом без урахування й надання оцінки своєчасно поданим фізичною особою-підприємцем заперечень на акт перевірки. 
Колегія суддів зауважує, що подання заперечень на акт перевірки саме по собі не призводить до того, що висновки перевірки про встановлене порушення безумовно будуть переглянуті, адже для цього в запереченнях мають бути наведені належним чином аргументовані підстави, надано додаткові документи, якими б підтверджувались факти, про які йдеться в запереченнях. 
Переважна декларативність змісту наданої до суду копії заперечень на акт про результати фактичної перевірки від 30.09.2024 за №12003/23-00-07-07-01/2343403366, датованого 10.10.2024 (а.с.11-12 том І), у котрих відсутнє спростування доводів податкового органу по суті виявлених порушень податкового законодавства, що були встановлені у ході фактичної перевірки та зафіксовані в акті перевірки, тим не менш, підлягали дослідженню та наданню оцінки такому змісту саме контролюючим органом.
Поряд з цим, не вирішуючи наперед результат розгляду контролюючим органом наданих позивачем пояснень, та їх позитивний чи негативний вплив на встановлені перевіркою обставини, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір, не відповідає вимовам частини другої статті 2 КАС України, оскільки прийнятне без урахування усіх обставин, що мають значення для його рішення (пункт 3), та без урахування права особи (в даному випадку платника податку) на участь у процесі прийняття рішення (пункт 9). Неврахування контролюючим органом при прийнятті податкового повідомлення-рішення своєчасно поданих заперечень на акт перевірки є підставою для його скасування.
Означений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із неодноразово зробленим правовим висновком Верховного Суду щодо такого застосування норм пункту 86.7 статті 86 ПК України у подібних правовідносинах у постановах від 15.01.2019 у справі №826/3576/15, від 28.09.2020 у справі №520/2305/19, від 15.01.2021 у справі №824/563/19-а, від 17.01.2022 у справі №640/4983/19, від 24.02.2022 у справі №560/8920/20, від 12.07.2023 у справі №200/4704/21, від 01.01.2026 у справі №160/8485/23, від 10.03.2026 у справі №320/14284/23, від 18.03.2026 у справі №420/31235/24, від 11.05.2026 у справі №560/15865/24 та інших.
Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.10.2024 за №0152500707 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у загальному розмірі 1 532 909,35 гривень за порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.
Суд враховує також положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, між іншим, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини (надалі по тексту також - ЄСПЛ) очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, які може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
ЄСПЛ наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення у справі "Якущенко проти України", заява №57706/10, пункт 28). До того ж, принцип належного здійснення правосуддя також передбачає, що судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення у справах "Garcнa Ruiz v. Spain" [GC] (заява №30544/96, пункт 26), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23), "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58), "Бендерський проти України" (заява №22750/02, пункт 42)).
Крім того, у пункті 60 рішення "Helle v. Finland" (заява №20772/92) ЄСПЛ наголосив також і на тому, що суд обов`язково повинен мотивувати рішення, а не просто погоджуватися з висновками рішення суду попередньої інстанції. Вмотивованість рішення можна досягти або шляхом використання мотивів суду попередньої інстанції, або шляхом наведення власних мотивів щодо розгляду аргументів та істотних питань у справі.
Однак, варто наголосити, що в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні, ЄСПЛ також неодноразово зазначав, зокрема у рішенні "Garcia Ruiz v. Spain" [GC] (заява №30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах "Van de Hurk v. the Netherlands" (заява №16034/90, пункт 61), "Шкіря проти України" (заява №30850/11, пункт 43). Водночас, у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися залежно від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.
Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях "Ruiz Torija v. Spain" (заява №18390/91, пункт 29), "Higgins and others v. France" (заява №20124/92, пункт 42), "Бендерський проти України" (заява №22750/02, пункт 42) та "Трофимчук проти України" (заява №4241/03, пункт 54).
Отже, з врахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів доходить висновку про неправомірність прийняття контролюючим органом оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення.

Х. Висновок суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Поруч із цим, в силу вимог частини 3 статті 308 Кодексу, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 1, 2 статті 308 КАС України).
За частиною 1 статті 317 Кодексу, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина 4 статті 317 КАС України).
Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення через неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що слугувало формуванню помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, підлягає скасуванню. За викладених обставин заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню з вищевикладених по тексту постанови мотивів.

ХІ. Розподіл судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 6 статті 139 КАС України).
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Перерозподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При вирішенні питання щодо перерозподілу судових витрат суд зазначає, що ОСОБА_1 на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору.
У межах адміністративного позову позивачем заявлено вимогу про стягнення з Головного управління ДПС у Черкаській області судових витрат з надання правничої допомоги в розмірі 30 000,00 гривень.
Згідно статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом частини 1, 7 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 9 статті 139 КАС України).
Окрім зазначеного, частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір витрат та/або гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18.
На підтвердження обставини залучення адвоката і понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 гривень до адміністративного позову долучено: ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_3 адвокатом Коханієм Олексієм Володимировичем серії СА за №1112175 від 05.02.2025 (а.с.6 том І), договір про надання правової (правничої) допомоги від 10.01.2025 за №2/2025 (а.с.40-42 том І), додаткова угода №3 від 04.02.2025 (а.с.43-44 том І).
Згідно Договору про надання правничої допомоги від 10.01.2025 за №2/2025, адвокатське бюро в особі адвоката Коханія Олексія Володимировича бере на себе зобов`язання за дорученням клієнта ОСОБА_1 надавати правову (правничу) допомогу на умовах та обсягу визначених домовленостями між Клієнтом та Адвокатським бюро в обсягу, визначеному цим договором, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.
Гонорар щодо предмету цього договору, зазначеного у пункті 1.2, визначається додатковою(-ими) угодою(-ами) у фіксованому розмірі.
У свою чергу пунктом 3 Додаткової угоди №3 від 04.02.2025 фіксований розмір гонорару за взаємною згодою сторін визначений у сумі 30 000,00 гривень. 
Відтак, представником позивача надані належні документи про понесення останнім витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 гривень, що дає суду підстави для розгляду питання відшкодування останніх.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 за №5076-VI (надалі по тексту також - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, слід констатувати, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені законодавством України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені законодавством України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 28.01.2025 у справі №910/173/23, від 05.05.2026 у справі №160/32215/24.
З огляду на викладене, Верховний Суд також зауважив, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити й оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру й обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і чи дійсно виконувалася така послуга адвоката.
Колегія суддів враховує також підходи, продемонстровані Великою Палатою Верховного Суду. Так, зокрема, у пункті 21 додаткової постанови від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), суд ураховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (постанови Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №911/3386/17, від 11.12.2018 у справі №910/2170/18).
У контексті наведеного колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), яка полягає в тому, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24.02.2022 у справі №911/2737/17).
Перевіривши обґрунтованість заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням положень наведених норм, усталеної судової практики суду касаційної інстанції та фактичних обставин справи, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності до предмета спору й розумності розміру витрат, а також врахувавши фактичний обсяг та якість виконаної адвокатом роботи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є частково необґрунтованим і підлягає зменшенню, визначивши розумно обґрунтованими витрати у сумі 5 000,00 гривень, які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі №580/1623/25 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області від 21.10.2024 за №0152500707.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (ідентифікаційний код юридичної особи 44131663) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 гривень (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя  Чуприна О.В.

Суддя   Златін С.В.

Суддя  Говорун О.В.

Повний текст постанови складено 05.06.2026.