КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 373/1148/25 Головуючий у суді І інстанції Керекеза Я.І.
Провадження № 22-ц/824/5209/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне йому майно. 
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є вона, як дружина, донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 .
У встановлений законом строк спадкоємці звернулися до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області, а саме: ОСОБА_2 - із заявою про прийняття спадщини; ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача. 
22 вересня 2011 року ОСОБА_2 нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у зв`язку із неподанням ним документів на підтвердження факту родинних відносин із спадкодавцем.
З часу відмови нотаріуса відповідач не звертався до суду за захистом своїх прав, свідоцтво про право на спадщину не отримав, спірним майном не користується, не здійснює за ним догляд.
Натомість, позивачка проживає у належному спадкодавцю будинку, доглядає за ним, сплачує комунальні платежі, а також здійснює догляд за земельною ділянкою, на якій розташований будинок. Спірне майно ніким не було успадковане, не було визнане відумерлою спадщиною, власника не має. Звернення до суду із даним позовом зумовлене відсутністю інших шляхів оформлення права на дане майно
З урахуванням уточнених позовних вимог  ОСОБА_1  просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на належне померлому ОСОБА_3 майно, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1292 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за тією ж адресою; земельну ділянку площею 0,4649 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану у с. Гайшин Бориспільського району Київської області.
Рішенням Переяславського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2025 року позов залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відмова нотаріуса у видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину після померлого батька у зв`язку із неподанням ним документів на підтвердження факту родинних відносин із ОСОБА_3 (розбіжності у написанні однієї букви у їх прізвищах - ОСОБА_5 ) не позбавляє відповідача права на спадкування, оскільки спадщина у вигляді будинку й земельних ділянок, які є предметом позову, вже належать йому з часу відкриття спадщини (дати смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Позивачка була обізнана про дану обставину, що свідчить про відсутність однієї із обов`язкових умов для набуття особою права власності на майно за набувальною давністю, передбачених статтею 344 ЦК України, як добросовісність заволодіння чужим майном.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивачка в особі представника - адвоката Буші А.В. звернуласяз апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи й неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм статті 344 ЦК України та неврахуванням того, що відповідач не звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем у встановлені законом строки, отже у нього не виникло право на спадкування. Висновки суду про те, що спадщина належить відповідачу з часу її відкриття, що унеможливлює визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю, позивачка вважає неправомірними.
Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник  ОСОБА_1 - адвокат Буша А.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомив, тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивачки, перевіривши законність та обґрунтованість рішеннясуду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гайшин Переяслав-Хмельницького району Київської області помер ОСОБА_3 (а.с. 13).
Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із:
- житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 15-18);
- земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,1292 га, що розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 19-20);
- земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,4649 га, що розташована у с. Гайшин Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с. 24-25);
- земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9049 га, що розташована на території Гайшинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с. 23-24).
Після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа № 83 за 2011 рік (а.с. 26).
Переяслав-Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою було відмовлено відповідачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 у зв`язку із неподанням ним документів на підтвердження факту родинних відносин із померлим (а.с. 25).
Крім того, у цій відмові зазначено про подання ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини, а ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - заяв про відмову від прийняття спадщини.
До позовної заяви представником позивачки також додано скріншот оголошення про продаж житлового будинку, розташованого у с. Гайшин Бориспільського району Київської області (а.с.28).
Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Переяславської міської ради № 73/26-16 від 07 липня 2025 року після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_1 постійно проживала по АДРЕСА_1 , доглядала за будинком, земельними ділянками, вела домашнє господарство, сплачувала комунальні послуги, підтримувала майно у належному стані, утримувала та добросовісно користувалася вказаним майном, дотримувалася правил добросусідства (а.с. 61).
Представником позивачки до матеріалів справи додано копію акту, відповідно до якого сусіди засвідчили факт постійного проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , користування та здійснення догляду за майном (а.с.62).
Також додано копії квитанцій на підтвердження здійснення позивачкою оплати комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 60, 63).
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із частинами першою та четвертою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивач має довести факт існування такого нерухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 наведено такі висновки.
Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом частини другої статті 1220 ЦК України спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, кого вона оголошується померлою.
Статтею 1268 ЦК України передбачено, що для здійснення права на спадкування необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття в шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1269, 1270 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Строк, впродовж якого спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, законом не встановлений, однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
В постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 вказано, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
В постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 740/3305/20 зазначено, що сам по собі факт користування позивачем будинком та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Суд встановив, що спадкоємцями першої черги після смерті  ОСОБА_3 , яка настала  ІНФОРМАЦІЯ_1 , були  ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_6 (донька) та ОСОБА_2 (син).
Відповідач ОСОБА_2 у встановленому законом порядку прийняв спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, а ОСОБА_1 та ОСОБА_6 подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача (а.с. 25).
Тобто позивачка вчинила необхідні дії для відмови від права на спадкове майно, а відповідач, попри наявність у нього законних підстав, не скористався своїм правом на оформлення спадщини. Водночас встановлено, що з моменту відкриття спадщини спірне майно належало спадкоємцю ОСОБА_3 , що було відомо позивачці. Зокрема, внаслідок її власних дій щодо відмови від прийняття спадщини на користь відповідача вона не могла не усвідомлювати, що спірне майно має власника.
Таким чином, позивачка володіла майном з усвідомленням того, що майно їй не належить, тобто фактично володіла чужим майном. За таких обставин правове володіння не є добросовісним, безтитульним і відкритим у розумінні статті 344 ЦК України, тому не може створювати правових підстав для набуття права власності за набувальною давністю, незалежно від тривалості такого володіння.
Давність володіння могла вважатися добросовісною, якщо позивачка при заволодінні спірним будинком та земельними ділянками не знала і не повинна була знати про відсутність в неї підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі місцевим судом не встановлено та не віднайдено під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
У зв`язку з цим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову як безпідставного.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем у встановлені законом строки, отже у нього не виникло право на спадкування, до уваги не беруться, оскільки сама позивачка у своєму позові підтвердила обставини того, що  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та в межах заведеної спадкової справи № 83 від 01 березня 2011 року відмовилася від прийняття спадщини на користь відповідача, тоді як відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Слід також враховувати, що відповідно до положень цивільного законодавства, право на спадщину виникає у спадкоємця з моменту її відкриття, а не з часу оформлення відповідного свідоцтва або реєстрації права. Закон не містить обов`язку для спадкоємця звертатися до нотаріуса в якийсь визначений строк саме для отримання свідоцтва про право на спадщину щодо нерухомого майна. Відсутність такого свідоцтва є лише формальною ознакою, яка не впливає на сам факт виникнення права у спадкоємця.
Подібні висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц.
Відтак, сам по собі факт неподання ОСОБА_2 документів на підтвердження факту родинних відносин із ОСОБА_3 через розбіжності у написанні однієї букви у їх прізвищах, невидача відповідачу свідоцтва про право на спадщину чи нездійснення державної реєстрації права не є підставами для заперечення його спадкових прав на спірні будинок і земельні ділянки, які відповідно до закону виникли з моменту відкриття спадщини (дати смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Отже, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про наявність всіх обставин для набуття права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю в порядку статті 344 ЦК України.
Висновки суду першої інстанції у цій справі узгоджуються із висновками Верховного Суду, що містяться в постановах від 19 травня 2022 року у справі № 636/1853/18 та 28 липня 2025 року у справі № 127/30505/21 за подібних правовідносин.
Суд правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1  необхідно залишити без задоволення, а рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2025 року у даній справі - без змін.
У такому разі розподіл судових витрат позивачки не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2025 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 травня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній