ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/6344/20 (204/9585/21) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. (головуючий), суддів Васьковського О.В., Огородніка К.М.,
за участі секретаря судового засідання Громак В.О.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - не з`явився,
відповідач (боржник) - Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України",
представник відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу 
ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області
від 29.07.2024
у складі судді: Камші Н.М., 
та постанову Центрального апеляційного господарського суду 
від 24.11.2025
у складі колегії суддів: Іванова О.Г. (головуючий), Кощеева І.М., Чус О.В.,

у справі за позовом
ОСОБА_1  
до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"
про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості з заробітної плати та вихідної допомоги,
в межах справи № 904/6344/20
про банкрутство Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

ВСТАНОВИВ: 

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. У провадженні Господарського суду Дніпропетроської області перебуває справа № 904/6344/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП "Дніпропетровський облавтодор", боржник). Провадження відкрито 12.01.2021, боржник перебуває в процедурі санації строком на 5 років, до 01.09.2028, керуючим санацією призначено арбітражного керуючого Мельника Миколу Анатолійовича, свідоцтво №1930 від 19.12.2019.

2. У грудні 2021 ОСОБА_1 звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про:
- встановлення факту трудових відносин між ОСОБА_1 та Дитячим оздоровчим табором ім. М.Грищенка "Дорожник", підпорядкованого відповідачу - Дочірньому підприємству "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в якому позивач, за її ствердженням, працювала на посаді вожатої 5-го загону в періоди з 22.06.2002 по 09.07.2002 та з 12.07.2002 по 29.07.2002; 
- зобов`язання відповідача внести записи до трудової книжки позивача про прийняття на роботу та звільнення з роботи у зв`язку із закінченням дії строкових договорів;
- зобов`язати відповідача подати коригуючі декларації до Чечелівської державної податкової інспекції Правобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області по встановленому судом факту трудових відносин позивача з відповідачем;
- зобов`язати відповідача подати коригуючі декларації до Чечелівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по встановленому судом факту трудових відносин між позивачем та відповідачем; 
- зобов`язати відповідача передати до Архівного управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради дані про роботу позивача у відповідача у 2002 році;
- стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену суму заробітної плати та інших, передбачених законами України виплат, за період роботи на посаді вожатої 5-го загону (педагог-організатор) з 22.06.2002 по 09.07.2002 та з 12.07.2002 по 29.07.2002 у розмірі 105,29 грн. - за першу партію та у розмірі 128,62 грн. - за 2-гу партію;
- стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 981 825,57 грн.

3. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2023 відкрито провадження у цій справі. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2023 провадження у справі закрито. 

4. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.08.2023 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2023 та передано матеріали справи № 204/9585/21 до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа №904/6344/20 про визнання банкрутом Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2024 у справі № 904/6344/20 (204/9585/21) провадження в частині позовних вимог щодо встановлення факту трудових відносин між ОСОБА_1 та ДОТ ім. М.Грищенко "Дорожник", підпорядкованого відповідачу ДП "Дніпропетровський облавтодор" роботи на посаді вожатої 5-го загону в періоди з 22.06.2002 по 09.07.2002 та з 12.07.2002 по 29.07.2002 - закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.
В іншій частині заявлених вимог - відмовлено.

6. Рішення, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, мотивоване наступним:

6.1. Щодо внесення запису до трудової книжки про прийняття на роботу до ДОТ ім. Грищенка "Дорожник" на посаду вожатої 5-го загону з 22.06.2002 року та 12.06.2002 року та записи про звільнення займаної посади 09.07.2002 та 29. 07.2002 року у зв`язку із закінченням терміну дії строкових договорів.

6.2. Суд першої інстанції встановив відсутність доказів, на підставі яких такі записи можуть бути внесені до трудової книжки, адже у записах мають бути посилання як на накази про прийом та звільнення з посади, так і на посаду, яку займав працівник. Таких доказів матеріали справи не містять. 

6.3. Місцевий господарський суд виснував, що права ОСОБА_1 при цьому не порушуються, оскільки її страховий стаж (стаж для призначення пенсії за віком) підтверджений Довідкою ОК-5, де міститься вся необхідна інформація щодо кількості відпрацьованих днів та нарахованої заробітної плати.

6.4. Щодо вимог про зобов`язання відповідача - Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" подати коригуючі декларації до Чечелівської державної податкової інспекції Правобережного Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Чечелівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по встановленому факту її трудових відносин з ДОТ ім. Грищенка "Дорожник", суд не вбачає порушень при звітуванні відповідача до органів податкової служби та Пенсійного фонду України за період роботи позивача у червні-липні 2002 року. Доказів, які б доводили протилежне, заявницею не подано.

6.5. Щодо вимог про зобов`язання відповідача - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" передати до Архівного управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради даних про фактичне працювання на посаді "Вожата 5-го загону в ДОТ ім. М. Грищенко "Дорожник" в період з 22.06.2002 по 09.07.2002 рік та з 12.07.2002 по 29.07.2002, рішення суду мотивоване тим, що провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" перебуває на стадії санації, а не ліквідації, тому відсутні законні підстави зобов`язувати відповідача передавати документи трудового архіву на зберігання до архівної установи.

6.6. Щодо вимог про стягнення недовиплаченої заробітної плати та інших передбачених чинним законодавством виплат за період роботи (за першу партію - 105,29 грн. та за другу партію - 128,62 грн.), суд вказав на те, що позивачем не доведено доказами неправильність чи неповноту нарахування заробітної плати за період роботи у червні-липні 2002 року, надбавок та доплат до неї, тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. 

6.7. Щодо вимог про стягнення вихідної допомоги у сумі 981 825,57 грн. за період з липня 2002 по грудень 2021 року, на підставі статей 44, 116, 117 КЗпП, рішення суду ґрунтується на відсутності доказів, які б підтверджували наявність при звільненні позивача підстав, передбачених частиною 6 статті 36 КЗпП України чи порушення зі сторони роботодавця законодавства про працю, колективного чи трудового договору. 

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 

7. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2024 та на ухвалу від 31.05.2024 у справі № 904/6344/20 (204/9585/21) - задоволено частково.

7.1. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2024 у справі № 904/6344/20 (204/9585/21) - залишено без змін.

7.2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2024 у справі № 904/6344/20 (204/9585/21) - скасовано.

7.3. Ухвалено у справі нове рішення, яким позовні вимоги задоволені частково.

7.4. Зобов`язано відповідача - Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (код ЄДРПОУ 31950828) внести записи до трудової книжки позивача - ОСОБА_1 про прийняття на роботу до Дитячого оздоровчого табору ім. М. Грищенко "Дорожник" на посаді "Вожата 5-го загону" 22.06.2002 та 12.07.2002, та записи про звільнення із займаної посади 09.07.2002 та 29.07.2002 у зв`язку із закінченням терміну дії строкових договорів.

7.5. Зобов`язано відповідача - Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (код ЄДРПОУ 31950828) подати коригуючі декларації до Чечелівської державної податкової інспекції Правобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області по факту трудових відносин позивача ОСОБА_1 з Дитячим оздоровчим табором ім. М. Грищенко "Дорожник".

7.6. Зобов`язано Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (код ЄДРПОУ 31950828) подати коригуючі декларації до Чечелівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по факту трудових відносин позивача - ОСОБА_2 з Дитячим оздоровчим табором ім.М.Грищенко "Дорожник".

7.7. Зобов`язано Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (код ЄДРПОУ 31950828) передати до Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради даних про фактичне працевлаштування і роботу позивача - ОСОБА_1 на посаді "Вожата 5-го загону" в періоди з 22.06.2002 по 09.07.2002 та з 12.07.2002 по 29.07.2002.

7.8. В решті позовних вимог - відмовлено.

7.9. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в дохід державного бюджету України 3632,00 грн судового збору за подачу позовної заяви та 5448,00 грн за подачу апеляційної скарги. 

8. Рішення суду апеляційної інстанції мотивовані наступним:

8.1. Щодо встановлення факту трудових відносин між ОСОБА_1 та ДОТ "Дорожник" ім. М.Грищенка, який входив до складу структурного підрозділу - філії Царичанський райавтодор" та підпорядкований відповідачу - ДП "Дніпропетровський облавтодор", відмова у позові мотивована тим, що встановлення факту є окремою формою провадження у цивільному судочинстві. Водночас, суд господарської юрисдикції не є судом, що встановлює факти, які мають юридичне значення. 

8.2. Суд апеляційної інстанції виснував, що позовна вимога про встановлення факту не є належним способом захисту права, а обставини, встановлені під час розгляду справи викладаються у мотивувальній частині рішення суду. 

8.3. Щодо зобов`язання відповідача - Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (код ЄДРПОУ 31950828) внести записи до трудової книжки позивача, суд задовольнив таку вимогу, з посиланням на те, що подана позивачкою Довідка ОК-5 містить всю необхідну інформацію щодо кількості відпрацьованих днів та нарахованої заробітної плати, зокрема у червні-липні 2002 та визнанням періодів роботи позивачки з 22.06.2002 по 09.07.2002 та з 12.07.2002 по 29.07.2002 на посаді вожатої 5-го закону у ДОТ ім. М. Грищенко "Дорожник".

8.4. Вимоги позивача про зобов`язання відповідача - Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" подати коригуючі декларації до Чечелівської державної податкової інспекції Правобережного Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Чечелівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по встановленому факту її трудових відносин з ДОТ ім. Грищенка "Дорожник", судом задоволені з тих підстав, що зазначені вимоги є похідними від вимоги про внесення до трудової книжки записів про працевлаштування і роботу у відповідні періоди роботи позивачки.

8.5. Позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" передати до Архівного управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради даних про фактичне працювання на посаді "Вожата 5-го загону в ДОТ ім. М. Грищенко "Дорожник" в період з 22.06.2002 по 09.07.2002 рік та з 12.07.2002 по 29.07.2002 задоволена судом з тих підстав, що відповідач до державної архівної установи має передавати річні розділи опису архіву установи з кадрових питань незалежно від того в якій процедурі він перебуває (санації або ліквідації).

8.6. В частині позовної вимоги про стягнення недовиплаченої заробітної плати та інших передбачених чинним законодавством виплат за період роботи (за першу партію - 105,29 грн. та за другу партію - 128,62 грн.), судом відмовлено, оскільки позивачем не доведено доказами неправильність чи неповноту нарахування заробітної плати за період роботи у червні-липні 2002 року, надбавок та доплат до неї.

8.7. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача вихідної допомоги у сумі 981 825,57 грн. за період з липня 2002 по грудень 2021 року, з посиланням на статті 44, 116, 117 Кодексу законів про працю України, судом відмовлено, оскільки доказів, які б підтверджували наявність при звільненні позивача підстав, передбачених частиною 6 статті 36 КЗпП України чи порушення зі сторони роботодавця законодавства про працю, колективного чи трудового договору, позивачкою не надано. 

8.8. Посилання позивачки (апелянта) на невнесення до трудової книжки записів про її роботу не може бути підставою для виплати вихідної допомоги, оскільки ця обставина не передбачена законодавством України про працю.

8.9. Щодо ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2024 у цій справі, якою відмовлено у витребуванні доказів, апеляційний господарський суд вказав, що предметом спору у цій справі є встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

8.10. Для вирішення трудового спору у цій справі дані про заробітну плату, доходи інших осіб, окрім позивача, не мають значення. Більш того, відповідні дані інших осіб є персональними даними, які є об`єктом захисту згідно із Законом «Про захист персональних даних».

8.11. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання позивача від 29.05.2024 про витребування доказів.

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи

9. Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - відповідач) про:
- встановлення факту трудових відносин між ОСОБА_1 та Дитячим оздоровчим табором ім. М.Грищенка "Дорожник", підпорядкованого відповідачу - Дочірньому підприємству "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в якому позивач, за її ствердженням, працювала на посаді вожатої 5-го загону в періоди з 22.06.2002 року по 09.07.2002 року та з 12.07.2002 року по 29.07.2002 року; 
- зобов`язання відповідача внести записи до трудової книжки позивача про прийняття на роботу та звільнення з роботи у зв`язку із закінченням дії строкових договорів;
- зобов`язати відповідача подати коригуючі декларації до Чечелівської державної податкової інспекції Правобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області по встановленому судом факту трудових відносин позивача з відповідачем;
- зобов`язати відповідача подати коригуючі декларації до Чечелівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по встановленому судом факту трудових відносин між позивачем та відповідачем; 
- зобов`язати відповідача передати до Архівного управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради дані про роботу позивача у відповідача у 2002 році;
- стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену суму заробітної плати та інших, передбачених законами України виплат, за період роботи на посаді вожатої 5-го загону (педагог-організатор) з 22.06.2002 по 09.07.2002 та з 12.07.2002 по 29.07.2002 у розмірі 105,29 грн. - за першу партію та у розмірі 128,62 грн. - за 2-гу партію;
- стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 981 825,57 грн.

10. Позивач зазначила, що в період з 01.07.1999 по 25.06.2004 вона - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) навчалась за денною формою навчання в державному вищому навчальному закладі - Придніпровська державна академія будівництва та архітектури. В період літніх канікул 2002 року, будучи студенткою денної форми навчання, працювала у Дитячому оздоровчому таборі ім. М. Грищенка "Дорожник" (далі - ДОТ "Дорожник" ім. М.Грищенка), який є структурним підрозділом відповідача. 

11. В трудовій книжці позивача відсутні записи про роботу у Дитячому оздоровчому таборі ім. М. Грищенка "Дорожник" за вищеозначений період.

12. Позивач наголошувала на тому, що про порушення своїх трудових прав дізналась у 2017 році, коли оформляла документи для отримання субсидії на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги в Управлінні соціального захисту населення Чечелівської районної у місті ради.

13. Виявивши розбіжності в документах, що підтверджують трудовий (страховий) стаж на інших підприємствах, де працювала, вирішила перевірити оформлення трудової книжки за весь період трудової діяльності. Зокрема, нею було виявлено відсутність запису в трудовій книжці щодо роботи у відповідача у 2002 році.

14. Стверджує, що працювала у таборі в період з 22.06.2002 по 09.07.2002 та з 12.07.2002 по 29.07.2002 вожатою 5-го загону, а фактично виконувала функції педагога-організатора 6 днів на тиждень 24 години на добу та з 1 добою вихідною на тиждень.

15. Вважає, що не отримувала належної оплати за роботу як у основний, так і у нічний та понаднормовий час.

16. На думку позивача, вона при звільненні мала право на вихідну допомогу, оскільки вважає, що трудовий договір з нею повинен бути розірваний по ст.39 Кодексу законів про працю України - через порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору.

17. Посилаючись на недоплату заробітної плати, ненарахування та невиплату вихідної допомоги при звільненні, позивач, керуючись ст.ст.116,117 Кодексу законів про працю України, просила стягнути з відповідача 981 825, 57 грн. фактично за затримку остаточного розрахунку при звільненні, однак, у позові цю суму назвала вихідною допомогою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18. ОСОБА_1 звернулась з касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі № 904/6344/20(204/9585/21), з вимогою оскаржені судові рішення скасувати повністю, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

19. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/6344/20 (204/9585/21) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2025.

20. Ухвалою Верховного Суду від 18.12.2025 витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області та Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/6344/20 (204/9585/21), відкладено вирішення питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025 до надходження матеріалів справи до Верховного Суду.

21. 13.01.2026 на адресу Касаційного господарського суду на запит надійшли матеріали справи № 904/6344/20(204/9585/21).

22. Ухвалою Верховного Суду від 02.02.2026 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

23. 12.02.2026 від заявниці надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, разом з уточненою касаційною скаргою в якій викладено обґрунтування підстав касаційного оскарження передбачених положеннями пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України.
24. Ухвалою Верховного Суду від 02.03.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 904/6344/20(204/9585/21) за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025. Датою судового засідання визначено 14.04.2026, про що повідомлено всіх учасників справи. 

25. В судове засідання 14.04.2026 представники сторін, зокрема скаржниці- не з`явились. Матеріали справи (том 7) містять довідки про доставку документа в кабінет Електронного суду, які підтверджують доставку документа (ухвала Верховного Суду від 02.03.2026) ОСОБА_1 03.03.2026 об 11.02, ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" 03.03.2026 об 11.02. 
З метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, колегія суддів дійшла висновку про відкладення розгляду справи. Датою судового засідання визначено 28.04.2026.
26. В призначене судове засідання 28.04.2026 учасники провадження у справі, зокрема, скаржниця, повноважених представників не направили, відзивів на касаційну скаргу не надали.
Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином (довідки про доставку документа в кабінет Електронного суду з відміткою про доставлення 16.04.2026).
Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились. 

27. Верховний Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 28.04.2026 та безпосередньо в цей день від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 28.04.2026. Були відсутні і ніші обставини, що унеможливлювали розгляд справи у судовому засіданні 28.04.2026.

28. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 12.01.2026 № 40/26 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.01.2026 №4757-IX), Верховний Суд розглядає справу № 904/6344/20(204/9585/21) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника
( ОСОБА_1 )
29. Підставами касаційного оскарження визначила пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
30. На переконання ОСОБА_1 , суди неповно з`ясували обставини справи, не дослідили зібрані докази і не надали оцінку кожному з них, не врахували висновки Верховного Суду (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України), викладені у постановах: від 05.03.2025 у справі №463/10998/23, від 20.03.2024 у справі №936/970/22, від 16.06.2022 у справі №638/16444/19, від 15.06.2022 року у справі №207/878/20, від 15.06.2022 року у справі №686/4440/21, від 24.11.2021 року у справі №638/10716/19, від 03.02.2022 у справі №711/7714/19, від 16.11.2020 року у справі №760/11151/16-ц, від 26.05.2021 року у справі №457/295/20.
31.  ОСОБА_1 також вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена неповноважним складом суду (пункт 1 частини першої статті 310 ГПК України); оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без участі у судових засіданнях зазначених нею у позові третіх осіб (пункт 5 частини першої цієї ж статті)
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

32. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

33. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

34. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

35. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій 

36. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

37. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

38. Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

39. Аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів. 

40. Так, відповідно до положень частини 2 статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

41. За приписами частини 3 статті 7 КУзПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

42. Саме враховуючи наведені вище норми, з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя та можливість захисту його прав у господарському процесі у повному обсязі, Дніпровський апеляційний суд (постанова від 24.08.2023 у справі №204/9585/21), за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , ухвалив матеріали справи №204/9585/21 передати до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа № 904/6344/20 про визнання банкрутом ДП "Дніпропетровський Облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

43. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області (продовжує здійснювати свої повноваження без обмеження строком до утворення та початку діяльності окружних господарських судів, юрисдикція яких розповсюджується на відповідну територію відповідно до абзацу 2 частини 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№ 1402-VIII від 2 червня 2016 року, зі змінами)), прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду в межах справи №904/6344/20 про банкрутство ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та відкрито провадження у справі.

44. Першою позовною вимогою є вимога про встановлення факту трудових відносин між ОСОБА_1 та ДОТ "Дорожник" ім. М.Грищенка, який входив до складу структурного підрозділу - філії Царичанський райавтодор" та підпорядкований відповідачу - Дочірньому підприємству "Дніпропетровський облавтодор". 

45. Вимога мотивована тим, що факт невірного оформлення її трудових відносин з відповідачем є перешкодою в офіційному працевлаштуванні.
Крім того, через ці неточності у неї виникли проблеми з отриманням соціальних виплат на дитину-інваліда та надбавки по догляду за дитиною, а в подальшому буде проблемою при призначенні пенсії за віком.

46. Закриваючи провадження в цій частині вимог, суд першої інстанції виходив із того, що питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури. Лише при вирішенні питання призначення пенсії цей спір має вирішуватись у в порядку адміністративного судочинства. Суд послався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.09.2019 у справі №198/623/18.

47. В цій частині слід зауважити, що у випадку цієї справи розглядається, зокрема, вимога про встановлення факту наявності трудових відносин (спір між фізичною особою та суб`єктом господарювання у разі, зокрема, відсутності наказу або запису в трудовій книжці), проте у справі №198/623/18 предметом розгляду був спір між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про встановлення фактів наявності трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

48. Слід зауважити, що вимоги "встановлення факту наявності трудових відносин" та "фактів наявності трудового стажу для призначення пенсії" не є тотожними, маюсь різні підстави та способи регулювання.
Встановлення фактів наявності трудового стажу здійснюється органами ПФУ відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

49. Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.09.2019 у справі №198/623/18 : 
"Не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства заяви про встановлення фактів трудового стажу. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.",

"… вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства…".

50. Проте, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в цій частині та відмовляючи у задоволенні такої вимоги, апеляційний суд вказав на те, що встановлення факту є окремою формою провадження у цивільному судочинстві. Слід наголосити, що суд господарської юрисдикції не є судом, що встановлює факти, які мають юридичне значення. 
Суд виснував - позовна вимога про встановлення факту не є належним способом захисту права, а обставини, встановлені під час розгляду справи викладаються у мотивувальній частині рішення суду. 

51. Колегія суддів з таким висновком суду апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на таке.

52. Відповідно до положень статті 2 ГПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права (законного інтересу) в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі в судовому порядку. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

53. Захист прав - це передбачені законом способи охорони прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

54. Позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17).

55. Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.

56. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.

57. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні) (подібні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.11.2023 у справі № 910/12832/21).

58. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто повинне залежати як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (постанови від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17).

59. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

60. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

61. У випадку порушення вказаних прав особа має право звернутися до суду за їх захистом.

62. Правові засади і гарантії здійснення громадянами права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

63. При цьому, названий Кодекс є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що виникають у сфері трудового права, та визначає, зокрема, основні трудові права громадянина, до яких і належить право на звернення до суду про вирішення спору. 

64. Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

65. Перелік юридичних фактів, що можуть бути встановлені в судовому порядку, наведений у частині першій статті 315 ЦПК України.

66. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

67. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти перебування у трудових відносинах.
Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 листопада 2025 року у справі № 466/4076/23.

68. При цьому, позивачка обрала спосіб захисту прав, від чого прямо залежить можливість заявляти позовні вимоги про стягнення заробітної плати, компенсації за затримку розрахунку, вихідної допомоги.

69. Спосіб захисту обрано під час звернення з позовом до Красногвардійского районного суду м. Дніпропетровська, який, за постановою Дніпровського апеляційного суду (постанова від 24.08.2023 у справі №204/9585/21), передано на розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області в межах справи № 904/6344/20 про банкрутство ДП "Дніпропетровський Облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

70. Відтак, оскільки розгляд справи по суті заявлених вимог не був закінчений в порядку цивільного судочинства, а справа передана для продовження розгляду до господарського суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, судове рішення по суті спору не ухвалене, з метою дотримання прав позивача, має відбуватися у межах первісно заявлених вимог.

70. Поряд з цим, судами попередніх інстанцій встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що позовні вимоги ОСОБА_1 про:
- встановлення факту трудових відносин між ОСОБА_1 та Дитячим оздоровчим табором ім. М.Грищенка "Дорожник", підпорядкованого відповідачу - Дочірньому підприємству "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в якому позивач, за її ствердженням, працювала на посаді вожатої 5-го загону в періоди з 22.06.2002 по 09.07.2002 та з 12.07.2002 по 29.07.2002; 
- зобов`язання відповідача внести записи до трудової книжки позивача про прийняття на роботу та звільнення з роботи у зв`язку із закінченням дії строкових договорів;
- зобов`язати відповідача подати коригуючі декларації до Чечелівської державної податкової інспекції Правобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області по встановленому судом факту трудових відносин позивача з відповідачем;
- зобов`язати відповідача подати коригуючі декларації до Чечелівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по встановленому судом факту трудових відносин між позивачем та відповідачем; 
- зобов`язати відповідача передати до Архівного управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради дані про роботу позивача у відповідача у 2002 році, -
є, по суті, трудовим спором. 

71. За приписами статті 233 КЗпП (в редакції чинній на момент звернення ОСОБА_1 з позовом) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 

72. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.
73. Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29.10.2025 у справі № 127/29931/23, від 12.02.2026 у справі № 127/30041/24, від 18.02.2026 у справі № 205/10424/23.
74. Поряд з цим, згідно статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

75. Зміст зазначеної вище норми не містить чітко визначеного переліку поважних причин для поновлення строку звернення із заявою про вирішення спору. Поважність причин має визначатися в кожному конкретному випадку, залежно від встановлених обставин.

76. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

77. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

78. Проте, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2024 та приймаючи нове (за вимогами пункт 70 цієї Постанова), наведеного вище не врахував, дотримання встановленого статтею 233 КЗпП строків не перевірив, поважності причин у разі пропуску не дослідив, мотивів поновлення у постанові не навів.

79. При цьому, заява позивача про поновлення позовної давності та процесуального строку для подачі позовної заяви до суду та посилання представника відповідача на приписи статті 233 КЗпП та судову практику в частині застосування наведених норм, залишились поза увагою апеляційного суду.

80. Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає рішення Центрального апеляційного господарського суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 : 
- встановлення факту трудових відносин між ОСОБА_1 та Дитячим оздоровчим табором ім. М.Грищенка "Дорожник", підпорядкованого відповідачу - Дочірньому підприємству "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в якому позивач, за її ствердженням, працювала на посаді вожатої 5-го загону в періоди з 22.06.2002 по 09.07.2002 та з 12.07.2002 по 29.07.2002; 
- зобов`язання відповідача внести записи до трудової книжки позивача про прийняття на роботу та звільнення з роботи у зв`язку із закінченням дії строкових договорів;
- зобов`язати відповідача подати коригуючі декларації до Чечелівської державної податкової інспекції Правобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області по встановленому судом факту трудових відносин позивача з відповідачем;
- зобов`язати відповідача подати коригуючі декларації до Чечелівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по встановленому судом факту трудових відносин між позивачем та відповідачем; 
- зобов`язати відповідача передати до Архівного управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради дані про роботу позивача у відповідача у 2002 році, - передчасним, таким що прийнято без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування приписів статті 233 КЗпП.

81. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача невиплачену суму заробітної плати та інших, передбачених законами України виплат, за період роботи на посаді вожатої 5-го загону (педагог-організатор) з 22.06.2002 по 09.07.2002 та з 12.07.2002 по 29.07.2002 у розмірі 105,29 грн. - за першу партію та у розмірі 128,62 грн. - за 2-гу партію, а також стягнення з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 981 825,57 грн., слід зазначити наступне. 

82. Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним трудовим договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

83. Згідно зі статтею 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

84. Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

85. Як встановлено судами попередніх інстанцій, позов в частині стягнення невиплаченої суми заробітної плати мотивований тим, що позивачка працювала у таборі понад норму тривалості робочого часу, який був встановлений ст.50 Кодексу законів про працю України, - 40 годин на тиждень, однак, не отримувала від роботодавця відповідної оплати. Стверджувала, що нею відпрацьовано за першу партію - 41 годину протягом першого тижня роботи, 144 години - 2-го тижня роботи, 144 години - 3-й тиждень. За другу партію - 65 годин за перший тиждень, 144 години за 2 тиждень, 144 години за 3-й тиждень, 16 годин за 4-й тиждень. Вважаючи такий режим роботи порушенням трудового законодавства, позивач також наголошувала, що не отримувала належної оплати праці за роботу у понаднормований, нічний час, у вихідні та святкові дні.

86. Згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

87. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

88. Частиною другою другої статті 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

89. Відповідно до положень статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

90. У статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

91. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ГПК судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

92. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

93. Відповідно до статті 76 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

94. Згідно зі статте 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

95. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

96. Письмовими доказами згідно зі статті 91 Господарського процесуального кодекс у України є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

97. Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні клопотання позивача від 29.05.2024 про витребування доказів, оскільки для вирішення спору по даній справі значення мають лише дані та докази щодо позивача, а не інших осіб, які не є стороною у спорі. Більш того, відповідні дані інших осіб є персональними даними, які є об`єктом захисту згідно із Законом "Про захист персональних даних". 

98. Верховний Суд уже зауважував, що для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі саме позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постановах від 16.08.2018 у справі № 242/5780/16-ц, від 11.04.2019 у справі № 242/314/17, від 31.05.2021 у справі № 242/3051/18, від 17.01.2024 у справі № 182/5/22, від 19.02.2025 у справі № 587/1641/21.

99. Так, судом апеляційної інстанції встановлено:

99.1. До позовної заяви Позивачем надано самостійно складений Табель, який позивачка заповнила самостійно на власний розсуд, а тому такий доказ не може бути прийнятий судом, оскільки є недостовірним. 

99.2. Жодною стороною - ні позивачем, ні відповідачем не надано до матеріалів справи Табелю обліку робочого часу за період червень-липень 2002 року щодо працівників Дитячого оздоровчого табору імені М. Грищенка "Дорожник". 

99.3. Відповідачем 29.03.2024 подано до справи копію Акту № 1 від 25.07.2013 по філії "Царичанський райавтодор" (а.с.120-123,т.5) згідно з яким штатні розписи та переліки змін до них за період з 1998 по 2009 роки, Табелі обліку використання робочого часу за 1998-2007 роки підлягали знищенню. Тому вірогідних доказів, які б підтверджували посилання позивача про відпрацьований понаднормовий робочий час, роботу у нічний час, у вихідні та святкові дні матеріали справи не містять.

99.4. Не підтверджено будь-якими доказами і те, що позивач займала посаду педагога-організатора і тому мала отримувати заробітну плату та відповідні доплати та надбавки за роботу на цій посаді. 

99.5. Штатного розпису Дитячого оздоровчого табору імені М. Грищенка "Дорожник", доказів щодо встановлення посадового окладу ОСОБА_4 позивачем та відповідачем до справи не подано.

99.6. На запити позивача до Комунальної установи "Царичанський трудовий архів" Царичанської селищної ради (а.с. 166, т.5) установа повідомила, що документи з основної діяльності та з кадрових питань (особового складу) Дитячого оздоровчого табору "Дорожник", філії "Дитячий оздоровчий табір "Дорожник" імені М. Грищенко", підприємства "Царичанський райавтодор" дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" на зберігання до комунальної установи не надходили, місце їх знаходження комунальній установі не відоме. 

100. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

101. Враховуючи викладене вище та встановлені під час апеляційного провадження обставини, колегія суддів погоджується з висновком про недоведеність позивачем доказами неправильності чи неповноти нарахування заробітної плати за період роботи у червні-липні 2002 року, надбавок та доплат до неї.

102. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 981 825,57 грн, слід вказати наступне.

103. Позивач, посилаючись на статтю 44 Кодексу законів про працю України, просила стягнути з відповідача вихідну допомогу та застосувати до останнього відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, через непроведення належного остаточного розрахунку при звільненні.

104. Статтею 44 КЗпП України в редакції від 01.08.2001, яка діяла на період роботи позивача у відповідача, було встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 Кодексу законів про працю України (звільнення через відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці або від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, а у випадку, якщо звільнення відбулось внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

105. Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували наявність при звільненні позивача підстав, передбачених частиною 6 статті 36 КЗпП України чи порушення зі сторони роботодавця законодавства про працю, колективного чи трудового договору, позивачкою не надано. 
Невнесення до трудової книжки записів про її роботу не може бути підставою для виплати вихідної допомоги, оскільки ця обставина не передбачена законодавством України про працю.

106. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що при звільненні позивачки у 2002 році у зв`язку із закінченням строків трудових договорів, як зазначено у п.3 позову, право на виплату вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, було відсутнє, тому у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовлено вірно.

107. Поряд з цим, посилаючись на недоплату заробітної плати, ненарахування та невиплату вихідної допомоги при звільненні, позивачка, керуючись статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України, просила стягнути з відповідача 981 825, 57 грн. фактично за затримку остаточного розрахунку при звільненні, однак у позові цю суму назвала вихідною допомогою.

108. Відповідно до статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 

109. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 справі № 755/12623/19).

110. На вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.
Вказані правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21).

111. У рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу треба розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

112. Водночас, під час розгляду цієї справи судами не встановлено обставин невиплати належних працівникові сум при звільненні, відтак відсутні, в цьому випадку, підстави застосування положень статей 116, 117, а також 233 КЗпП.

113. В цій частині колегія суддів також погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції.

114. Порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

115. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

116. Згідно з частиною третьою статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. 

117. Відповідно до частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. 

118. Колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, оскаржувану постанову апеляційного господарського суду скасувати частково (в частині вимог про встановлення факту трудових відносин, зобов`язання вчинити певні дії (див. пункт 80 цієї Постанови)) , а справу в скасованій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

119. Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції слід звернути увагу на викладене у цій постанові, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

Судові витрати

120. Верховний Суд розподіл судового збору не здійснює відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, оскільки такий розподіл має бути здійснений за результатами нового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі №904/6344/20 (204/9585/21) скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту перебування у трудових відносинах та задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

3. Справу № 904/6344/20 (204/9585/21) в скасованій частині передати на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

4. В іншій частині (в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати та вихідної допомоги) постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі № 904/6344/20 (204/9585/21) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

К.М. Огороднік