Справа № 766/4191/25
н/п 2/766/2589/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Шестакової Я.В.
за участю секретаря Сивкович О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні у порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» у березні 2025 року звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № СL-308686 від 21.04.2021 року у розмірі 225635,10 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. та сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21.04.2021 року ОСОБА_1 уклав із АТ «Кредобанк» кредитний договір № СL-308686 від 21.04.2021 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 120000,00 грн. до 20.04.2026 року на поточні потреби. 
08.11.2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» укладено Договір факторингу із відступлення права вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами. Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023 року, АТ «Кредобанк» передає, а ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» приймає право вимоги за кредитним договором № СL-308686 від 21.04.2021 року до ОСОБА_1 в сумі 161375,35 грн.
Рішенням № 12/12/24-1 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» від 12.12.2024 року вирішено змінити найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс».
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого, за підрахунками позивача, станом на 28.02.2025 року виникла заборгованість, у сумі 225635,10 грн., яка складається з: 78496,42 грн. – строкова заборгованість по тілу кредиту; 27801,29 грн. – прострочена заборгованість по тілу кредиту; 53488,12 грн. – прострочена заборгованість за відсотками; 64259,75 грн. – строкова заборгованість за відсотками.
У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
11.07.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача – адвоката Тимофеєва Д.В., який заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача заперечує проти задоволення позову, посилаючись на недоведеність належного переходу права вимоги за кредитним договором, відсутність доказів повідомлення відповідача про заміну кредитора та безпідставність нарахування позивачем відсотків після відступлення права вимоги. Також зазначає, що позивач має ліцензію лише на здійснення факторингової діяльності, а тому не наділений правом нараховувати відсотки за користування кредитом.
07.10.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшли додаткові пояснення за підписом представника позивача – адвоката Альховської І.Б., яка заперечила проти викладених у відзиві обґрунтувань та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті.
Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, зокрема, шляхом неодноразового направлення судових повісток про виклик за адресою реєстрації місця проживання відповідача, та направлення судових повісток про виклик до суду в електронному вигляді через зареєстрованих кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі представника відповідача – адвоката Тимофеєва Д.В.
За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає.
Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.
Статтями 13,81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 16.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Кредобанк» та підписав Анкету-заяву № CL-308686 фізичної особи на отримання готівкового кредиту.
21.04.2021 року ОСОБА_1 уклав із АТ «Кредобанк» кредитний договір № СL-308686 від 21.04.2021 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 120000,00 грн. до 20.04.2026 року на поточні потреби.
Окрім цього 21.04.2021 року ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до п. 1. Договору, банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані у договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором.
Згідно із п.п. 2.1. та 2.3 кредитного договору № CL-308686 від 21.04.2021 року банк видає позичальнику кредит в сумі 120000,00 грн. на строк 60 місяців до 20.04.2026 року.
У відповідності до п. 2.4. кредитного договору, позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі за наступними реквізитами: на поточні потреби в сумі 8690,00 грн. на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у відділенні вул. Потьомкінська, 36 АТ «Кредобанк» у м. Херсон (МФО 325365); на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «Ощадбанк», надалі – кредитор, МФО 352457, ЄДРПОУ 2436409990 по кредитному договору б/н від 05.12.2019 року в сумі 73615,00 грн. на рахунок НОМЕР_2 відкритий в АТ «Ощадбанк» МФО 352457; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ «ПриватБанк», надалі – кредитор, МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570 по кредитному договору SAMDNWFC00041636261 від 29.03.2018 року в сумі 13133,00 на рахунок НОМЕР_3 відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» МФО 305299; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «ПУМБ», надалі – кредитор, МФО 334851, ЄДРПОУ 14282829 по кредитному договору 2001070549801 від 05.07.2018 року в сумі 24562,00 грн. на рахунок НОМЕР_4 відкритий в ПАТ «ПУМБ» МФО 33481.
Відповідно до п. 2.5. кредитного договору, для обліку виданих кредитних коштів банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_5 .
Факт виконання АТ «Кредобанк» прийнятих на себе за умовами договору зобов`язань щодо видачі кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером № 21404848 від 21.04.2021 року на суму 73615,00 грн., меморіальним ордером № 21404868 від 21.04.2021 року на суму 13133,00 грн., меморіальним ордером № 21404906 від 21.04.2021 року на суму 8690,00 грн., меморіальним ордером № 21404886 від 21.04.2021 року на суму 24562,00 грн. та виписками по особовим рахункам № НОМЕР_6 та № НОМЕР_5 за період 21.04.2021 по 07.11.2023 року.
Згідно з п. 4.2 договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною в п.4.1 договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі.
У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до договору).
08.11.2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» укладено Договір факторингу із відступлення права вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами. Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023 року, АТ «Кредобанк» передає, а ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» приймає право вимоги за кредитним договором № СL-308686 від 21.04.2021 року до ОСОБА_1 в сумі 161375,35 грн.
Відповідачем не спростовано факт наявності заборгованості.
30.01.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань шляхом сплати заборгованості за кредитним договором № СL-308686 від 21.04.2021 року, яка станом на 08.11.2023 року становить 161375,35 грн., та просило повернути заборгованість протягом 30-ти днів з дня отримання вказаного повідомлення.
Рішенням № 12/12/24-1 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» від 12.12.2024 року вирішено змінити найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс».
Таким чином, твердження представника відповідача щодо відсутності у ТОВ «Аксіліум Фінанс» як правонаступника АТ «Кредобанк» права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № СL-308686 від 21.04.2021 року є необгрунтованим. 
До того ж, відсутність повідомлення відповідача про відступлення права вимоги не тягне за собою недійсність відступлення права вимоги за вищевказаними договорами, а свідчить виключно про право відповідача здійснювати погашення заборгованості на користь та банківські реквізити Первісного кредитора. При цьому, представником відповідача не надано жодного підтвердження щодо сплати коштів у рахунок погашення такої заборгованості за кредитними договорами на користь АТ «Кредобанк» після укладення Договору факторингу із відступлення права вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023 року. Вказане у повній мірі узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.02.2018 року по справі № 278/1679/13-ц та у постанові від 06.02.2019 року по справі № 361/2105/16-у.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № CL-240369 від 21.11.2021 року, станом на 28.02.2025 року виникла заборгованість у сумі 225635,10 грн., яка складається з: 78496,42 грн. – строкова заборгованість по тілу кредиту; 27801,29 грн. – прострочена заборгованість по тілу кредиту; 53488,12 грн. – прострочена заборгованість за відсотками; 64259,75 грн. – строкова заборгованість за відсотками.
Натомість встановлено, що до теперішнього часу заборгованість за кредитним договором відповідачем на погашена. Доказів оплати заборгованості відповідач та його представник не надали, контррозрахунок заборгованості за кредитним договором також не надано. 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Між Банком та фізичною особою виникли правовідносини з кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Предметом позову у справі, яка розглядається, є стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором.
Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.
Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно положень ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У даній справі кредит видано 21.04.2021 року на споживчі цілі, а дострокову вимогу пред`явлено 30.01.2024 року, тобто під час дії Закону України «Про споживче кредитування».
Висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13638/15-ц та постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16, про необхідність виконання банком обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором споживчого кредиту застосовні до спірних правовідносин, адже стаття 25 Закону про споживче кредитування, яка діяла на момент пред`явлення банком досудової вимоги у справі, відображає сформульований Верховним Судом та Верховним Судом України висновок щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості.
У справі правове значення для правильного вирішення спору має не лише встановлення факту відправлення банком повідомлення про дострокове повернення кредиту боржнику, а й фактичного повідомлення боржника про наявність такої вимоги, оскільки для неповідомленої особи (для відома якої така вимога не доведена) обов`язок її виконати виникнути не може.
ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» (нова назва – ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс») звернулося до відповідача з досудовою вимогою від 30.01.2024 року, в якій повідомило про наявність станом на 08.11.2023 року суми боргу у розмірі 161375,35 грн. Кредитор поставив вимогу щодо виконання договірних зобов`язань шляхом сплати суми простроченої заборгованості.
Належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.
Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за Кредитним договором № CL-308686 від 21.04.2021 року у розмірі 106297,71 грн., з яких: 78496,42 грн. – строкова заборгованість по тілу кредиту; 27801,29 грн. – прострочена заборгованість по тілу кредиту.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Оскільки умови договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомленим.
Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальник), стягнути 53488,12 грн. заборгованості за простроченими відсотками.
При цьому, що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відсотків за період з 09.11.2023 року по 28.02.2025 року в розмірі 65259,75 грн., то така вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Велика Палата Верховного Суду 28.03.2018 року у постанові у справі №444/9519/12 зробила висновок, відповідно до якого припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Пред`явивши до позичальника досудову вимогу від 30.01.2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» просило виплатити заборгованість в розмірі 161375,35 грн. Після пред`явлення вимоги право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, відповідач, в свою чергу, відомостей, що заборгованість погашена чи свого розрахунку заборгованості суду не надала, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором № CL-308686 від 21.04.2021 року в загальному розмірі 161375,35 грн., з яких: 78496,42 грн. – строкова заборгованість по тілу кредиту; 27801,29 грн. – прострочена заборгованість по тілу кредиту; 53488,12 грн. – прострочена заборгованість за відсотками; 1589,52 грн. – строкова заборгованість за відсотками, оскільки відповідачем не спростовано тверджень позивача, тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що сторонами не заявлено клопотань про звільнення від сплати судового збору та відсутні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З платіжної інструкції № 110 від 18.03.2025 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2707,62 грн.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (161375,35 /225635,10*100)= 71,52 %, отже 1936,49 грн.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.
На підтвердження отриманих правничих послуг позивач надав суду: копію Договору про надання правничої допомоги № 24/01/25 від 24.01.2025 року; копію Акту наданих послуг № 1 від 27.01.2025 року до Договору про надання правничої допомоги від 24.01.2025 року № 24/01/25; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001330 від 01.02.2019 року; копію ордеру на надання правничої допомоги серії ВС № 1341466 від 24.01.2025 року.
Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Врахувавши характер спірних правовідносин, складність справи, тривалість її розгляду, обсяг виконаних робіт (наданих послуг) і часу, витраченого на виконання цих робіт (послуг), пропорційність задоволених вимог, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4291,20 грн. (6000,00*71,52%).
На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265, 274-284, 354-355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» заборгованість за кредитним договором № CL-308686 від 21.04.2021 року в загальному розмірі 161375 (сто шістдесят одна тисяча триста сімдесят п`ять) гривень 35 копійок, з яких: 78496 (сімдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто шість) гривень 42 копійки – строкова заборгованість по тілу кредиту; 27801 (двадцять сім тисяч вісімсот одна) гривня 29 копійок – прострочена заборгованість по тілу кредиту; 53488 (п`ятдесят три тисячі чотириста вісімдесят вісім) гривень 12 копійок – прострочена заборгованість за відсотками; 1589 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 52 копійки – строкова заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» 1936 (одну тисячу дев`ятсот тридцять шість) гривень 49 копійок в рахунок сплаченого при зверненні в суд судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» 4291 (чотири тисячі двісті дев`яносто одна) гривня 20 копійок в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін :
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс», юридична адреса: 79026, Львівська обл., м. Львів, вул. Академіка Лазаренка Є., буд. 4, каб 4. Код ЄДРПОУ 43231894. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст рішення складено 02.06.2026 року

Суддя	Я. В. Шестакова