Справа № 342/87/26
Провадження № 2/342/339/2026

РІШЕННЯ  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року       м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючої судді Андріюк І.Г., 
з участю секретаря судового засідання Малик Г.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітомта за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що 05 квітня 1999 року її мама ОСОБА_6 зробила письмове розпорядження на випадок смерті, яким все своє майно заповіла їй. Даний заповіт зареєстрований в реєстрі за № 20, посвідчений секретарем виконавчого комітету Копачинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, ніким не скасований та не оскаржуваний. 
Після смерті мами відкрилася спадщина на належне їй майно, до якої входить будинковолодіння АДРЕСА_1 . Бажаючи реалізувати право на спадщину за заповітом, позивачка звернулася до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області С.В.Капріян із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі на вищевказаний житловий будинок. Нотаріусом встановлено, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 16 лютого 1990 року виконкомом Городенківської районної ради, спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_6 , що унеможливлює визначити частку спадкодавця в ньому, про що 22 березня 2025 року видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 370/02-31. Спадкове господарство побудоване на земельній ділянці площею 0,15 га.
Колгоспний двір був припинений після введення в дію Закону України «Про власність» - з 15.04.1991. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Станом на 15.04.1991 у спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: ОСОБА_6 , 1929 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочка - позивачка ОСОБА_1 , 1964 року народження, зять - відповідач ОСОБА_2 , 1957 року народження, онук - відповідач ОСОБА_3 , 1984 року народження, онук - відповідач ОСОБА_4 , 1986 року народження, онук - відповідач ОСОБА_5 , 1987 року народження. Після смерті матері позивачка вступила в управління спадковим майном та вчасно звернулася до нотаріуса, однак через обставини, встановлені нотаріусом, змушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою. Інших спадкоємців немає. 
Ухвалою суду від 16.02.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Відповідачі  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, подали до суду зустрічний позов до  ОСОБА_1 та просять визнати за кожним з них право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов мотивований тим, що спадкове будинковолодіння зареєстровано за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_6 . Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. 
Станом на 15 квітня 1991 року (час припинення колгоспних дворів) у спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: ОСОБА_6 , 1929 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 , 1964 р.н., ОСОБА_2 , 1957 р.н., ОСОБА_3 , 1984 р.н., ОСОБА_4 , 1986 р.н., ОСОБА_5 , 1987 р.н. Отже, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/6 частці будинковолодіння. Позивачі за зустрічним позовом бажають зареєструвати право власності на належні їм частки у колгоспному дворі, розташованому по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим просять визнати за ними право власності на дані частки. Позивачка за первісним позовом може претендувати на 1/6 частку у даному колгоспному дворі, як член колгоспного двору, та на 1/6 частку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 .
Ухвалою суду від 09.03.2026 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 
Ухвалою суду від 17.04.2026 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 13.05.2026, учасники справи не з`явилися. 
Представник позивачки-відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Боднарчук У.М. 13.05.2026 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки-відповідачки. 
Відповідачі-позивачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у прохальній частині зустрічного позову просили розгляд справи проводити без їх участі.
Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56.
Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16 лютого 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13 грудня 1989 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6 . 
Згідно інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 86736, виданої 10.09.2025 ОКП «КМБТІ» згідно архівних даних станом на 31.12.2012, вбачається, що нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , належить голові колгоспного двору ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 16.02.1990 на підставі рішення цього ж виконкому № 264 від 13.02.1989, реєстровий № 59. 
Верховний Суд у постановах від 03 травня 2022 року в справі № 520/5386/15-ц, від 22 листопада 2023 року в справі № 689/1693/20 та ін. зазначив, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.
15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.
Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.
Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР).
У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц).
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників.
Копіями витягів з погосподарських книг Копачинецької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, виданих Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по АДРЕСА_1 , - «колгоспний двір», членами двору були:
- у 1986-1990 роках: голова сім`ї ОСОБА_6 , 1929 р.н.; зять ОСОБА_2 , 1957 р.н., місце роботи - колгосп Чапаєва, тракторист; дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце роботи - колгосп Чапаєва, колгоспниця; внук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; внук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; внук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- у 1991-1995 роках: голова сім`ї ОСОБА_6 , 1929 р.н.; зять ОСОБА_2 , 1957 р.н., місце роботи - колгосп Чапаєва, тракторист; дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце роботи - Чернелицьке СТ, продавець, повар; внук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; внук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; внук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату.
Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.
Станом на 15.04.1991 у господарстві по АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: голова господарства ОСОБА_6 , 1929 р.н.; дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зять ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою № 146, виданою 26.06.2026 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.
З наведеного слідує, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/6 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. 
За заповітом, посвідченим 05 квітня 1999 року виконкомом Копачинської сільської ради Городенківського району, зареєстрованим за № 20, ОСОБА_6 , жителька с. Копачинці Городенківського району, усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право заповіла своїй дочці ОСОБА_1 . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 42464220 (номер в реєстрі нотаріальних дій 20), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 76322472, виданої 22.03.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою.
Голова колгоспного двору ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 69 років у с. Копачинці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 від 06 квітня 1999 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 06 квітня 1999 року Копачинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. 
Оскільки ОСОБА_6 померла до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. 
Згідно ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
ОСОБА_6 , 1929 р.н., на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; на день її смерті за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зять ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою № 71, виданою 03.03.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.
Родинні відносини між позивачкою-відповідачкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та спадкодавцем ОСОБА_6 , як дочкою та мамою, підтверджуються копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27 жовтня 1964 р. Кунисівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 18 вересня 1982 р. Кунисівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області.
Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. 
Відповідно до ст. 535 ЦПК УРСР неповнолiтнi або непрацездатнi дiти спадкодавця (в тому числi усиновленi), а також непрацездатнi дружина, батьки (усиновителi) i утриманцi померлого успадковують, незалежно вiд змiсту заповiту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємствi за законом (обов`язкова частка). При визначеннi розмiру обов`язкової частки враховується i вартiсть спадкового майна, що складається з предметiв звичайної домашньої обстановки i вжитку.
Спадкоємців, які відповідно до ст. 535 ЦПК УРСР, мають обов`язкову частку в спадщині ОСОБА_6 та прийняли спадщину, - судом не встановлено. 
Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. 
Із копії спадкової справи № 104/2024, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , прийнявши спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , як спадкоємець за заповітом, 22.03.2024 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця. Їй державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори 09.12.2025 виданотри свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 2121, № 2122 та за № 2123, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за межами населеного пункту с. Копачинці Коломийського району Івано-Франківської області, площами: 0,2163 га, 0,2106 га та 0,1054 га, що належали померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 021382.
До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_6 входить також 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй, як члену колишнього колгоспного двору.
Підставою звернення позивачки-відповідачки ОСОБА_1 до суду стало те, що державний нотаріус Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області постановою № 370/02-31 від 22 березня 2025 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовив позивачці-відповідачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого була ОСОБА_6 , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.
З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 16.04.2024, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1957/1975 роках, господарські будівлі та споруди - в 1957, 1975, 1991 роках. 
Ринкова вартість житлового будинку «А» (згідно технічного паспорту загальною площею 94,4 кв.м, житловою площею 53,7 кв.м, рік спорудження (реконструкції) 1957/1975), господарських будівель та споруд, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 22.12.2025 становить 369 110 грн, що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 22122025_1450/С, складеного ФОП ОСОБА_8 .
Площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_1 , становить 0,15 га, про що свідчить довідка № 72, видана 03.03.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.
Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004, державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 469871333, сформованої 25.03.2026, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні. 
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Досліджені судом докази підтверджують, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 16.02.1990. Враховуючи, що членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_6 , її дочка - позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , зять - відповідач-позивач ОСОБА_2 , та онуки - відповідачі-позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , тому даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/6 кожному.
Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті матері ОСОБА_6 1/6 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , та фактично стала власником, однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки членів бувшого колгоспного двору у ньому не визначені, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану частку нерухомого майна.
Крім того, позивачці-відповідачці ОСОБА_1 належить 1/6 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить 2/6 (1/3) частки. 
Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 правомірно набули право власності кожен на 1/6 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України.
Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою ОСОБА_1 права власності на житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення.
На підставі ст.ст. 120, 123, 524- 526, 534, 535, 548, 549, 560, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 76, 81, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітомзадовольнити частково.
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Визнати за  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Визнати за  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Визнати за  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Учасники справи:
- позивачка-відповідачка  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;
- представник позивачки-відповідачки - адвокат Боднарчук Уляна Максимівна, адреса робочого місця адвоката: вул. Героїв Євромайдану, 6, м. Городенка, Коломийський район, Івано-Франківська область; 
- відповідач-позивач  ОСОБА_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;
- відповідач-позивач  ОСОБА_3 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ;
- відповідач-позивач  ОСОБА_4 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ;
- відповідач-позивач  ОСОБА_5 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Повний текст судового рішення складено 21.05.2026.

Суддя:        Андріюк І.Г.