Справа № 296/4636/25
2/296/1473/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" травня 2026 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі головуючої судді - Пилипюк Л. М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
29 квітня 2025 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшла позовна заява ТзОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.Позовна заява сформована в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суд» та підписана представником позивача Сердійчуком Я. Я.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2025 року вищевказану справу передано для розгляду судді Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_2 .
Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира Сингаївського О. П. від 15 травня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
На підставі Розпорядження Корольовського районного суду м. Житомира №222 від 26 серпня 2025 року цивільну справу № 296/4636/25 передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оскільки суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_2 звільнений у відставку.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 серпня 2025 року цивільну справу № 295/4636/25 передано для розгляду судді Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Л. М.
Позов обґрунтовано тим, що 30 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про споживчий кредит № 93680 (далі по тексту рішення – Кредитний договір), відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» надало ОСОБА_1 кредит у виді кредитної лінії (перший транш – 8 750 гривень строком на 363 дні під 240,0 % річних). Відповідач, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію.
На підставі договору факторингу №28012025 від 28 січня 2025 року (далі по тексту рішення - договір факторингу) ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило ТзОВ «Факторинг Партнерс» за плату право вимоги до відповідача за Кредитним договором.
Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 18 703 гривень, яка складається з 8 500 гривень - тіло кредиту, 9 402 гривень - проценти, 801 гривня – заборгованість за комісіями.
На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» 18 703 гривень заборгованості за Кредитним договором, 2 422,40 гривень судового збору та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 гривень.
Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Л. М. від 01 вересня 2025 року справу прийнято до провадження, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 
Установлено, що станом на дату розгляду справи від відповідача ОСОБА_1 до Корольовського районного суду міста Житомира відзив на позовну заяву не надійшов.
Судом вжито належних заходів, спрямованих на сповіщення відповідача про відкриття провадження у цій справі. Зокрема, відповідачу надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію ухвали про відкриття провадження на адресу зареєстрованого місця проживання, однак вказаний лист повернувся неврученим з відміткою «адресат відсутній».
Згідно з ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексу рішення - ЦПК України) при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд установив, що 30 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 93680 (далі – Кредитний договір).
Відповідно до умов Кредитного договоруТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії, перший транш – 8 750 гривень шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_1 ; у розмірі 1 750 гривень шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п. 2.5 індивідуальної частини Кредитного договору (п. 2.2.2 Кредитного договору).
Проценти за користування першим траншем кредиту нараховується за ставкою 240 % річних (п. 2.3 Кредитного договору).
Комісія за надання першого траншу складає 1 750 гривень, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 20 % від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2 Кредитного договору (п. 2.5 Кредитного договору).
Пунктами 2.1, 2.6 Кредитного договору визначено, що ліміт кредитної лінії (загальний розмір кредиту) - 64 306 гривень, загальний строк кредитування за цим договором - 1095 днів.
Строк, на який надається перший транш – 363 дні (п. 2.6.1 Кредитного договору).
Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит (перший транш) і сплатити проценти згідно з графіком платежів до 28 грудня 2022 року.
30 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 7 000 гривень кредитних коштів, що підтверджено копією платіжного доручення АТ КБ «Приватбанк» від 30 грудня 2021 року (а. с. 67).
Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором становить 18 703 гривень, яка складається з 8 500 гривень - тіло кредиту, 9 402 гривень - проценти, 801 гривня – заборгованість за комісіями.
28 січня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» (клієнт) і ТОВ «Факторинг Партнерс» (фактор) укладено договір факторингу, на підставі якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» за плату відступило позивачу право грошової вимоги до боржників за рядом кредитних договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором.
Із пункту 6.2.3 договору факторингу слідує, що права вимоги переходять до фактора у день здійснення фінансування на користь клієнта у повному обсязі в сумі, вказаній в пункті 7.1 цього договору (2 047 654 грн 81 коп.), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі реєстру боржників відповідно до пункту 8.4.2 договору.
Згідно з платіжною інструкцією №0491640000 від 28 січня 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» сплатило ТОВ «ФК «Кредіплюс» оплату за договором факторингу в сумі 2 047 654 грн 81 коп.
Того ж дня, тобто 28 січня 2025 року, ТОВ «ФК «Кредіплюс» і ТОВ «Факторинг Партнерс» підписали акт приймання-передачі реєстру боржників.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує таке.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Досліджені судом договір факторингу прав з доданим до нього актом прийому-передачі та витягом з реєстрів боржників, платіжним документом про сплату суми фінансування за договором факторингу свідчать про наявність у позивача права грошової вимоги до ОСОБА_1 у спірних правовідносинах.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.
Щодо розміру заборгованості та її складових суд зазначає таке.
Суд установив, що ОСОБА_1 на підставі укладеного нею Кредитного договору 30 грудня 2021 року отримала кредит в розмірі 8 750 гривень, який їй наданий шляхом перерахування на банківський рахунок 7 000 гривень та зарахуванням заборгованості за комісією за видачу кредиту в розмірі 1750 гривень. Строк кредиту – 363 дні, процентна ставка – 240 % річних.
На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано картку обліку виконання договору, в якій відображено нарахування та здійснені відповідачем платежі.
Суд дослідив розрахунок заборгованості, який здійснений первісним кредитором, з якого вбачається, що відповідач здійснювала платежі на виконання Кредитного договору.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 зробив висновок про те, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Суд перевірив представлений позивачем розрахунок заборгованості та встановив, що такий відповідає умовам Кредитного договору. Нарахування процентів за користування кредитом не перевищує погодженого сторонами строку кредитування, застосована кредитодавцем процентна ставка відповідає умовам Кредитного договору.
А тому, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» заборгованості за Кредитним договором у розмірі 18 703 гривень, яка складається з 8 500 гривень - тіло кредиту, 9 402 гривень - проценти, 801 гривня – заборгованість за комісією.
Розподіл судових витрат.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Ураховуючи висновок суду про задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Факторинг партнерс» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 у свою користь 9 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. 
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Оскільки розгляд справи за клопотанням представника позивача проводився без його участі, розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження, позовна заява є типовою для такого роду справ, а також враховуючи незначну ціну позову, сума витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 2000,00 гривень.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, ст. ст. 3, 207, 509, 526, 626, 628, 633, 634,638,1046,1049,1054 ЦК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 93680 від 30 грудня 2021 року в розмірі 18 703 (вісімнадцять тисяч сімсот три) гривні.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, а також 2 000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, оф. 521, ЄДРПОУ 42640371.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Корольовського районного суду
міста Житомира         Лілія ПИЛИПЮК