УХВАЛА
про повернення касаційної скарги

21 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/10379/25
адміністративне провадження № К/990/19429/26 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2026 у справі №320/10379/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Державна установа "Науково-методичний центр вищої освіти та фахової передвищої освіти" про визнання протиправним та нечинним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Державна установа "Науково-методичний центр вищої освіти та фахової передвищої освіти", в якому просив:
- визнати протиправним та нечинним наказ Міністерства освіти і науки України від 25.11.2024 № 1658, яким затверджено графік проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту у 2025 році;
- cкасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 25.11.2024 № 1658, яким затверджено графік проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту у 2025 році;
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України забезпечити проведення атестації здобувачів вищої освіти за спеціальностями, визначеними Переліком спеціальностей у сфері відповідальності Міністерства освіти і науки України, за якими атестація здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях здійснюється у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту, виключно вимогам освітньої програми закладу вищої освіти.
Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2026, в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалами Верховного Суду від 14.04.2026 та від 27.04.2026 касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2026 у справі №320/10379/25 повернуті особі, яка їх подала як такі, що не містили підстав касаційного оскарження судових рішень з огляду на вимоги частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
На адресу Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" втретє 29.04.2026 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2026 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи №320/10379/25 між суддями від 29.04.2026 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Бучик А.Ю., суддів Тацій Л.В., Рибачука А.І.
Ухвалою Верховного Суду 12.05.2026 задоволено заяву судді Бучик А.Ю. про самовідвід від розгляду справи №320/10379/25.
Відведено суддю Бучик А.Ю. від розгляду справи № 320/10379/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Державна установа "Науково-методичний центр вищої освіти та фахової передвищої освіти", про визнання протиправним та нечинним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.
Справу №320/10379/25 передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення колегії суддів для розгляду цієї справи в порядку, передбаченому статтею 31 КАС України.
На виконання розпорядження заступника в.о. керівника апарату Верховного Суду-керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 13.05.2026 №527 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2026 для розгляду справи №320/10379/25 визначений такий склад суду: суддя-доповідач Шарапа В.М., судді: Берназюк Я.О., Чиркін С.М.
За наслідками перевірки втретє поданої касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 КАС України, встановлено, що у ній так і не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. 
Частиною першою статті 45 КАС України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Верховний Суд звертає увагу на те, що приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.
За правилами частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень та комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", заявник раніше вже реалізовував своє право на касаційне оскарження у цій справі, проте ухвалами Верховного Суду від 14.04.2026 та від 27.04.2026 його касаційні скарги було повернуто із наданням роз`яснень щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, яким касаційна скарга має відповідати в частині визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог процесуального закону, а саме пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
При цьому звертаючись втретє із касаційною скаргою, ОСОБА_1 у касаційній скарзі вчергове зазначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункти 1, 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України.
Разом з цим, обгрунтовуючи підставу касаційного оскарження (пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України) позивач повторно зазначає ту ж саму постанову Верховного Суду від 08.11.2021 у справі № 804/262/18, посилання на яку Верховним Судом вже визнано таким, що не доводить застосування судами норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, в тому числі, які викладені у цій постанові.
Фактично, у цій касаційній скарзі, як і у попередньо поданих, позивач висловлює незгоду саме зі здійсненою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою встановлених у справі обставин у взаємозв`язку з наданими на їх підтвердження доказами та доводить необхідність зміни такої (на його користь), що не може бути визнано належним обґрунтуванням неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права (обов`язкової умови при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України).
Враховуючи, що обґрунтування касаційної скарги в частині зазначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України) є ідентичним тій касаційній скарзі, яку судом визнано неналежно оформленою, недоцільним є повторне роз`яснення скаржникові, чому такі доводи є недостатніми для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної цим пунктом.
Крім цього, позивач, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про відсутність висновку щодо проведення атестації здобувачів першого (бакалаврського) та другого (магістерського) рівнів вищої освіти у формі Єдиного державного кваліфікаційного іспиту, що проводиться за спеціальностями у сфері відповідальності МОН України та в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України№ 497 від 19.05.2021, без затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України та не зареєстрованого в Міністерстві юстиції України ПОЛОЖЕННЯ про умови проведення, строки розроблення завдань та критерії оцінювання результатів ЄДКІ та ПОЛОЖЕННЯ про апеляційну комісію ЄДКІ.
Також зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо положень абзацу третього частини другої статті 6 Закону України "Про вищу освіту", яка не містить імперативної норми атестації осіб на першому (бакалаврському) та/або другому (магістерському) рівнях вищої освіти у формі ЄДКІ, що проводиться відповідно до ПЕРЕЛІКУ спеціальностей та ПОРЯДКУ, визначеними постановою Кабінету Міністрів України № 497 від 19.05.2021, в якому установлено, що ЄДКІ є обов`язковим компонентом індивідуального навчального плану здобувача освіти та у разі неуспішного складання кваліфікаційного іспиту особа вважається такою, що не виконала індивідуальний навчальний план та відраховується із закладу фахової передвищої освіти відповідно до пункту 4 частини першої статті 44 Закону України "Про фахову передвищу освіту" або закладу вищої освіти відповідно до пункту 4 частини першої статті 46 Закону України "Про вищу освіту".
При цьому Верховний Суд наголошує, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування зазначених правових норм та, відповідно, потреби у такому висновку не пов`язані з наявністю колізій, можливістю неоднозначного тлумачення, їх різним застосування судами, що матиме вплив на формування судової практики в майбутньому, натомість по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій.
Виходячи з наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга не містить належних обґрунтувань щодо неправильного застосування вищевказаних норм судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо вказаних касатором норм, за обставин, установлених судом, саме у цій справі.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
До того ж, Верховний Суд зауважує, що зазначення скаржником двох взаємовиключних підстав касаційного оскарження (пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України) свідчить про невизначеність заявника касаційної скарги стосовно своєї позиції при оскарженні судових рішень у цій справі.
Разом з цим, оскільки обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України) можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, суд касаційної інстанції не перевіряє обгрунтування цього пункту на відповідність вимогам процесуального закону.
Верховний Суд ще раз наголошує, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 334 КАС України,
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2026 у справі №320/10379/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Державна установа "Науково-методичний центр вищої освіти та фахової передвищої освіти" про визнання протиправним та нечинним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Шарапа