Справа № 161/3822/26 
Провадження № 2/161/3381/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
01 червня 2026 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області
у складі:
головуючого судді Гриня О.М.
за участю секретаря судового засідання Шолом С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних, -
В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» звернулося до суду з вищевказаним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.11.2006 між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1-Б/13-В, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 42 500,00 доларів США. 21.11.2006 між банком та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № Б/13-В/І на підставі якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передано в іпотеку трьохкімнатну квартиру по АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 23.07.2014 звернуто стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру по АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договором в розмірі 116 699,07 доларів США, що еквівалентно національній валюті по курсу НБУ 932 775,56 грн. шляхом надання ПАТ КБ «Надра» права продажу з застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», без згоди ОСОБА_1 , з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, право подання документів до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції та отримання документів, що стосується реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно, отримувати дублікат технічного паспорту в бюро технічної інвентаризації, здійснювати нотаріальні дії як продавець, необхідних для здійснення такого продажу, за ціною не нижчою ніж буде встановлена у звіті про проведення незалежної оцінки суб`єкта оціночної діяльності. Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» понесені витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн.
17.07.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено Договір № GL48N718070_I_2 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором № 1-Б/13-В від 21.11.2006 та договір іпотеки № Б/13-В/І від 21.11.2006.
17.07.2020 між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено Договір № GL48N718070_I_2-N про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло право вимоги за кредитним договором № 1-Б/13-В від 21.11.2006 та договір іпотеки № Б/13-В/І від 21.11.2006.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2021 замінено стягувача з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» у виконавчому листі № 161/8358/14-ц виданому щодо боржника ОСОБА_1 .
Зазначає, що постановою про відкриття виконавчого провадження № 52286974 від 21.09.2016, відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 161/8358/14-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області щодо стягнення з ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору. 24.07.20217 повернуто виконавчий лист стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».Документів чи інших даних щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та погашення заборгованості за кредитним договором № 1-Б/13-В у розмірі 116 699,07 доларів США. Відтак, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 23.07.2014 залишається невиконаним.
З урахуванням наведеного, у позивача виникло право на стягнення з ОСОБА_1 3 % річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 10.09.2017 по 01.03.2020.
Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по сплаті витрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі 8 669,30 доларів США та понесені по справі судові витрати.
Ухвалою суду від 04.03.2026 відкрито загальне позовне провадження у справі.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.
Протокольною ухвалою суду від 05.05.2026 закрито підготовче провадження у справі.
До початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримав та просив задовольнити з наведених у ньому підстав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило.
Дослідивши матеріали справи та наданні суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.
21.11.2006 між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1-Б/13-В, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 42 500,00 доларів США під 10 % річних. Строк кредиту – 21.11.2036.
21.11.2006 між банком та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № Б/13-В/І на підставі якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передано в іпотеку трьохкімнатну квартиру по АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 23.07.2014 звернуто стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру по АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договором в розмірі 116 699,07 доларів США, що еквівалентно національній валюті по курсу НБУ 932 775,56 грн. шляхом надання ПАТ КБ «Надра» права продажу з застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», без згоди ОСОБА_1 , з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, право подання документів до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції та отримання документів, що стосується реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно, отримувати дублікат технічного паспорту в бюро технічної інвентаризації, здійснювати нотаріальні дії як продавець, необхідних для здійснення такого продажу, за ціною не нижчою ніж буде встановлена у звіті про проведення незалежної оцінки суб`єкта оціночної діяльності. Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» понесені витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн.
На виконання рішення від 23.07.2014 у справі № 1618358/14-ц Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчі листи.
Постановою державного виконавця від 21.09.2016 відкрито виконавче провадження № 52286974 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.
24.07.2017 постановою державного виконавця повернуто виконавчий лист стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до даних з Автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутні відомості про виконавчі провадження щодо примусового виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.
17.07.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено Договір № GL48N718070_I_2 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором № 1-Б/13-В від 21.11.2006 та договір іпотеки № Б/13-В/І від 21.11.2006.
17.07.2020 між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено Договір № GL48N718070_I_2-N про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло право вимоги за кредитним договором № 1-Б/13-В від 21.11.2006 та договір іпотеки № Б/13-В/І від 21.11.2006.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2021 замінено стягувача з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» у виконавчому листі № 161/8358/14-ц виданому щодо боржника ОСОБА_1 .
Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 10.09.2017 по 01.03.2020 ним нараховано 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України в розмірі 8 669,30 дол. США.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) викладено висновок, що стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду наголосила, що за змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Отже, правовідношення, в якому у зв`язку із винесенням судом рішення про задоволення позовних вимог банку у відповідача виникло зобов`язання сплатити банку заборгованість за кредитним договором, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).
Тобто за межами цього строку (строку пред`явлення виконавчого документа до виконання) виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, підстави переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, право стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на звернення із заявою про поновлення такого строку до суду визначені у статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Одним з елементів забезпечення прав учасників справи на стадії виконання судового рішення є встановлена статтею 433 ЦПК України можливість поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в разі його пропуску з причин, визнаних судом поважними.
Метою застосування статті 433 ЦПК України є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа для виконання з поважних причин. Поважними вважаються зокрема, причини, які не залежали від волі стягувача.
Наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми не змінює правової природи правовідносин учасників спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або обов`язків, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.
Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено судом в установленому законом порядку.
Оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку, за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання.
Кредитор не може повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (строк пропущено, а в його поновленні відмовлено), повторно звернутися до суду про той самий борг (наявне судове рішення щодо цього боргу), вимагати виконання через державні механізми. Боржник уже не зобов`язаний повертати борг через примус і може посилатися на остаточну втрату можливості виконання рішення.
Однак це не виключає можливого погашення боргу боржником добровільно, що не буде вважатися безпідставно отриманим майном.
У такій ситуації зобов`язання не є задавненим у класичному розумінні, оскільки позовна давність застосовується до звернення з позовом, а тут уже є судове рішення, яке набрало законної сили.
Водночас втрата права на примусове виконання судового рішення, припинення можливості його реалізації через пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і відмову у його поновленні судом, свідчить про неможливість захисту такої вимоги в примусовому порядку.
Сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є формальністю, а є самостійною підставою для припинення можливості примусового виконання судового рішення. Відмова в поновленні строку судом означає остаточність правової ситуації, відсутність будь-яких подальших процесуальних механізмів виконання судового рішення, а отже, відносини щодо примусового виконання стають стабільними.
З наведеного вбачається, що хоча формально позовна давність не застосовується, фактично зобов`язання втрачає юридичну примусовість, вимога за цим зобов`язанням стає такою, що не може бути захищена в примусовому порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном.
Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права.
Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа.
Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників.
Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання.
Отже, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним.
У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.
За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.02.2026 по справі № 751/9914/24 враховує, що за загальним правилом невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, може суперечити принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності.
Разом з тим, згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Хоча конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
З огляду на викладене, будучи позивачем у справі та стягувачем за виконавчим документом, особа не може бути необізнаною з наявністю провадження у вказаній справі та із встановленим законом строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Реалізація своїх процесуальних прав у цьому випадку залежить виключно від волі самого кредитора (позивача, стягувача).
За таких обставин можливі аргументи на користь стягувача про те, що невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності, у цьому випадку не можуть вважатись доречними, оскільки саме надання стягувачу можливості постійно пред`являти вимоги до боржника про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, буде суперечити принципу правової визначеності.
Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.02.2026 у справі № 754/511/23 (провадження № 14-63цс25).
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, наведених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2021 у справі № 759/4755/19, за змістом яких, коли кредитор уже скористався судовим захистом - рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання не може вважатися натуральним навіть за умов пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання і відмови в поновленні цього строку судом, оскільки такі обставини не мають правового значення, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих на таке невиконане зобов`язання.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» просить суд стягути 3 % річних нарахованих у зв`язку з невиконанням рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 23.07.2014.
Нарахування трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України має компенсаційний, а не штрафний характер, є способом захисту майнового права кредитора та полягає у відшкодуванні втрат від знецінення грошових коштів і компенсації за користування ними боржником.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 03.10.2023 у справі № 366/203/21, від 09.11.2023 у справі № 420/24111/19, зазначала, що інфляційні втрати та три проценти річних нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання, а зобов`язання зі сплати інфляційних втрат і трьох процентів річних є акцесорним (додатковим) щодо основного зобов`язання, залежить від нього та поділяє його правову долю.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 23.07.2014.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Відповідно до даних з Автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутні відомості про виконавчі провадження щодо примусового виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.
Матеріали справи не містять відомостей про звернення кредитодавця чи його правонаступника із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання в порядку ст. 433 ЦПК України.
Отже, факт відсутності виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, у сукупності з пропуском строку пред`явлення такого виконавчого листа до виконання та відсутністю відомостей про поновлення цього строку, унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, оскільки зазначена норма підлягає застосуванню виключно до грошового зобов`язання, яке є таким, що підлягає виконанню.
У зв`язку з цим вимоги про стягнення з боржника 3 % річних не ґрунтуються на вимогах закону, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, код ЄДРПОУ 43490372).
Відповідач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складений та підписаний 10 червня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області         О.М. Гринь