Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

3 червня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_1 - особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника Гірка П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Гірка П.А. на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 18 лютого 2026 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинська Донецької області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 18.02.2026 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Як встановив суд, 30 листопада 2025 року о 23 годині ОСОБА_1 на бульв. М. Міхновського, 35, керував електросамокатом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 "а" Правил дорожнього руху (далі - ПДР). 
В апеляційній скарзі захисник Гірко П.А. зазначає про незаконність постанови судді, яка не містить відомостей про точний час та населений пункт, де було вчинено адміністративне правопорушення, технічні або інші характеристики транспортного засобу, номер, серію протоколу про адміністративне правопорушення та дату його складання, з чого незрозуміло, який протокол розглядався. Зі змісту постанови незрозуміло, чи проходила особа тест на вміст алкоголю і, якщо так, з використанням якого технічного засобу та які показники було зафіксовано. У постанові формально перераховані основні притаманні матеріалам справи докази без мотивування їх належності та допустимості на підтвердження вчинення правопорушення.
Разом з тим, 30.11.2025 ОСОБА_1 дійсно в нічний час намагався зрозуміти принцип дії електросамокату, який побачив припаркованим у дорозі (самокати вільного доступу для оренди), проте самокатом не керував, ПДР не порушував і взагалі не був учасником дорожнього руху. Згідно з чинним законодавством працівники поліції мають право висловлювати вимоги до водія (в тому числі перевірка документів та проходження медичного огляду) лише у разі законності його зупинення під час керування транспортним засобом. Підстави для зупинення транспортного засобу передбачені ст.35 Закону України "Про національну поліцію". Однак матеріали справи не містять доказів, на підставі яких працівники поліції мали право зупиняти водія та вимагати від нього вчинення певних дій. В цьому контексті захисник цитує окремі абзаци з постанови Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 686/11314, постанови Чернівецького апеляційного суду від 03.07.2024 у справі № 725/3722/24. 
Також, як стверджує захисник, всупереч вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція), перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський не інформував особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Поняті чи свідки під час огляду/відмови від огляду чи складання протоколу були відсутні. У той же час, не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. З огляду на ці обставини та відображення інформації, яка не відповідає фактичним обставинам справи, вважає, що огляд на стан сп`яніння не може сприйматися судом як законна дія та допустимий доказ у справі. 
Посилаючись на приписи п.п.1.10, 2.9 "а" ПДР, ст.266 КУпАП, Інструкції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, звертає увагу, що огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться після зупинки транспортного засобу, тобто після припинення його руху, в тому числі на вимогу поліцейського. У той же час, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії, а також особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, безпосередньо перебуваючи в транспортному засобі. Інспектор поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, який є предметом судового розгляду, для надання пояснень, які мають значення для своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, на виклик суду не з`явився.
Додатково захисник наголошує на тому, що ОСОБА_1 з 31.03.2022 перебуває на військовій службі в лавах Збройних Сил України та по теперішній час активно боронить кордони України від військової агресії з боку Російської Федерації.
З огляду на викладене, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справах "Тексейра де Кастро проти Португалії", "Шабельник проти України", "Коробов проти України", "Малофєєва проти Росії", "Карелін проти Росії", ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст.62 Конституції України, згідно з якою усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, просить постанову судді скасувати і закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, поважність причин пропуску якого захисник мотивує тим, що постанова надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень тільки 31.03.2026 та забезпечено надання загального доступу 02.04.2026.
Вислухавши пояснення захисника Гірка П.А. та ОСОБА_1, які підтримали клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу і просили їх задовольнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, суд приходить до таких висновків.
Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Апеляційна скарга подана захисником 08.04.2026, тобто з пропуском встановленого законом строку. 
ОСОБА_1 не брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції і у встановлений ст.285 КУпАП триденний строк після закінчення розгляду справи копія постанови йому не вручалася та не висилалася. З супровідного листа вбачається, що копію постанови було надіслано ОСОБА_1 18.03.2026, тобто після закінчення строку апеляційного оскарження, проте докази її отримання відсутні. До Єдиного державного реєстру судових рішень постанова надіслана судом 31.03.2026, забезпечено надання загального доступу 02.04.2026. Враховуючи те, що складання апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом судового рішення, на отримання якого сподівалася сторона захисту, і те, що апеляційна скарга була подана без невиправданої затримки після оприлюднення постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень, цей строк пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.
Вивченням матеріалів справи встановлено, що суддя місцевого суду згідно зі ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в справі доказами.
Такими доказами є дані, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено раніше; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 006121, складеним лікарем КНП "Київська міська клінічна лікарня № 10", згідно з яким станом на 23 годину 20 хвилин 30.11.2025 ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, рівень алкоголю становив 1,03 ‰; записі портативного відеореєстратора поліцейського.
Оскільки вказані докази узгоджуються між собою, суд правильно поклав їх в обґрунтування своїх висновків.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що транспортним засобом не керував і лише пробував поїхати на електросамокаті, але у нього не вийшло, оскільки була розряджена батарея, коли під`їхали поліцейські. 
Оцінюючи пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та аналогічні доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не приймає їх до уваги, оскільки вони спростовуються записом портативного відеореєстратора поліцейського, на 13 та 29 секундах якого видно, як патрульний автомобіль проїжджає мимо чоловіка, який рухається на електросамокаті з ввімкненою фарою, після чого зупиняються, виходять з автомобіля і ОСОБА_1 в цей момент наближається до них на самокаті. 
Тож, ОСОБА_1 був водієм у розумінні п.1.10 ПДР, а тому був зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння. 
Відсутність відомостей про причину зупинення поліцейським транспортного засобу не має значення для правильного вирішення справи, оскільки згідно зі ст.280 КУпАП вказана обставина не є такою, що підлягає з`ясуванню у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з п.п.5, 6 розділу ІІ Інструкції перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Стверджуючи про недотримання поліцейськими цих вимог відомчого нормативного акту при проведенні огляду водія, у зв`язку з чим огляд на стан сп`яніння нібито не може сприйматися судом як законна дія та допустимий доказ у справі, захисник замовчує ту обставину, що огляд ОСОБА_1 проводився лікарем у закладі охорони здоров`я, у той час як розділ ІІ Інструкції регламентує порядок проведення огляду та оформлення його результатів поліцейським. 
При цьому захисник свідомо упускає ту обставину, що сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки працівник поліції надає на вимогу особи, яка підлягає огляду. Що стосується обов`язкової участі свідків при проведенні огляду знову ж таки поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, то захисник посилається на редакцію п.6 розділу ІІ Інструкції, яка існувала до 16.05.2025.
Рішення судів, про які йдеться в апеляційній скарзі, є судовими рішеннями в інших справах, а не джерелом права, і не містять жодних висновків про застосування норм права.
Посилання ж на рішення Європейського суду з прав людини є абсолютно формальними, оскільки зібрані в справі докази узгоджуються із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" і суд, розглядаючи справу, формулювання суті правопорушення, яка вказана у протоколі, не змінював і докази на підтвердження винуватості особи самостійно не збирав. Саме про такі порушення йдеться в рішеннях у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії". І саме тому суд за власною ініціативою не викликав інспектора поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення.
Між тим, не можна не погодитися з доводами про невідповідність постанови судді місцевого суду вимогам ст.283 КУпАП, оскільки в ній не зазначене точне місце вчинення адміністративного правопорушення та не розкрито зміст доказів. Але вказані недоліки стилю викладення не вплинули на правильність прийнятого по суті рішення і не доводять обґрунтованості апеляційних вимог про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У той же час, положення вказаної раніше норми не передбачають обов`язкового зазначення в описі обставин, установлених під час розгляду справи, в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, технічних характеристик транспортного засобу та спеціального технічного засобу, з використанням якого особа проходила огляд у закладі охорони здоров`я за відсутності таких даних, номеру, серії та дати складання протоколу про адміністративне правопорушення. З опису обставин чітко вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що повністю узгоджується з диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП. Що ж стосується тверджень захисника, що з постанови незрозуміло, який протокол розглядався судом, то варто зауважити, що суд розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не протокол, який є лише одним з джерел доказів.
Таким чином винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.
Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті, яка є безальтернативною. А тому перебування ОСОБА_1 на військовій службі не впливає на вид та розмір стягнення. 
Отже, постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику Гірку Петру Артемовичу строк апеляційного оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 18 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Гірка Петра Артемовича залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 18 лютого 2026 року, якою на  ОСОБА_1  накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського 

апеляційного суду Т.М. Тютюн