Справа № 474/92/26
Провадження № 2/474/270/26

РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)

18.06.26 с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Сокола Ф.Г.
за участю секретаря судового засідання Лисейко Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

10.02.2026р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № В06.306.70920 від 07.06.2017р. в розмірі 115 315 грн. 73 коп., з яких: 38 344 грн. 47 коп. - сума заборгованості за основним боргом; 18 370 грн. 26 коп. - сума заборгованості за відсотками; 58 601 грн. 00 коп. - сума заборгованості за комісіями.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.06.2017р. між АТ “Ідея Банк” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № В06.306.70920.
02.12.2020р. між АТ “Ідея банк” та ТОВ “Європейська агенція з повернення боргів” було укладено договір факторингу № 12/89, відповідно до п. 2.1 якого АТ “Ідея банк” відступає ТОВ “Європейська агенція з повернення боргів”, а останнє приймає права вимоги за плату, та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ “Ідея банк”. Права вимоги які АТ “Ідея банк” відступає ТОВ “Європейська агенція з повернення боргів” відступаються в розмірі заборгованості боржників, що визначені у реєстрах боржників.
Відповідно до Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 12/89 ТОВ “Європейська агенція з повернення боргів” набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 115 315 грн. 73 коп., з яких: 38 344 грн. 47 коп. - сума заборгованості за основним боргом; 18 370 грн. 26 коп. - сума заборгованості за відсотками; 58 601 грн. 00 коп. - сума заборгованості за комісіями. Після чого позивач не здійснював відповідачу будь яких нарахувань.
Представниця позивача Кудіна А.В. в судові засідання 07.04.2026р. та 18.06.2026р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду. Водночас у позовній заяві просила розглянути справу без участі представника позивача, позов підтримала, дала згоду на заочний розгляд справи.
Відповідачка в судові засідання 07.10.2025р. та 07.11.2025р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання, а також телефонограмою № 521 від 07.10.2025р. Відзив на позов не надала, про причини неявки суд не повідомила. Водночас 07.10.2025р. звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, в якій просила прийняти рішення відповідно до закону, в разі можливості зменшити суму позову.
З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. 
Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
07.06.2017р. ОСОБА_1 подав ПАТ “Ідея банк” Анкету-заяву клієнта щодо кредитного договору № В06.306.70920 у якій підтвердив, що заява про розмір щомісячного доходу підписана ним власноручно, а інформація в ній є правдивою. 
Вказаної ж дати він підписав Довідку-повідомлення якою підтвердив, що кредитодавець ПАТ “Ідея Банк” 07.06.2017р. до підписання кредитного договору надав йому у письмовій формі інформацію про умови кредитування, та орієнтовну сукупну вартість кредиту (204,20%, 67 436 грн 28 коп.). 
07.06.2017р. між ПАТ “Ідея Банк” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № В06.306.70920, за яким банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 61 496 грн. 00 коп. включаючи на страховий платіж, а позичальник зобов`язується повернути його разом з процентними платежами (процентною та платою за обслуговування кредиту). Кредитні кошти надаються банком у день підписання договору строком на 24 місяці. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок вказаний позичальником (при видачі кредиту у готівковій формі), та за яким позичальник доручив банку перерахувати в безготівковій формі кредитні кошти: 1) позичальнику в належній до виплаті частині за наступними реквізитами ОТР-Банк, 300528, 19390819, 29092000100133; 2) страховику - в частині суми страхового платежу через транзитний рахунок банку (п.п. 1.1-1.3кредитного договору)..
За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 6% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку становить 9,50%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 15,500%. Максимальний розмір до якого може бути збільшена змінювана процентна ставка - 60 % річних (п.п. 1.4-1.9 кредитного договору). 
Також за обслуговування кредиту банком, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах визначених Графіком щомісячних платежів за кредитним договором (п. 1.12 кредитного договору). 
У п. 1.14 кредитного договору позичальник надав згоду на укладення за рахунок позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя, вигодо набувачем за яким виступає банк, та в зв`язку з цим доручив банку перерахувати в безготівковій формі кредитні кошти страховику - в частині суми страхового платежу через транзитний рахунок банку.
Відповідно до п.п. 2.1-2.2 кредитного договору - позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 7 дня/числа кожного місяця згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № НОМЕР_1 згідно з черговістю визначеною у п. 2.1 та п. 2.2 договору.
Позичальник доручає банку здійснювати договірне списання банком з будь-яких рахунків позичальника в ПАТ “Ідея Банк” грошових коштів у розмірі наявної простроченої заборгованості по кредиту, нарахованих процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості, неустойки (п. 2.6 кредитного договору). 
Нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом факт/факт, а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця з дати видачі кредиту (п. 2.7 кредитного договору).
Відповідно до п. 3.3.1 кредитного договору - за невиконання (не належне виконання) своїх зобов`язань за договором банк має право нарахувати пеню за кожен день прострочення на прострочену суму у розмірі 0,15% у разі прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65% - у разі прострочення оплати понад 61 день. 
У п. 5.1 кредитного договору, позичальник заявляє та гарантує, що вся інформація, відомості та документи, які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту є достовірними і відповідають дійсності: кредит одержується на поточні потреби. Банк перед укладенням договору повідомив позичальника в належній формі в повному обсязі інформацію передбачену законодавством України, інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними. Примірник оригіналу договору отримав. 
Договір діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків. Строк позовної давності у тому числі для стягнення неустойки - 3 роки. (п.п. 5.2, 5.5 кредитного договору). 
Реальна річна процентна ставка 204,200% (п. 5.7 кредитного договору).
Щомісячні внески наведені в Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, що викладений у п. 6.1 кредитного договору. У Графіку щомісячних платежів за кредитним договором визначено дати платежів, починаючи з 07.07.2017р. до 07.06.2019р. (до 7 числа кожного місяця); вид платежів (тіло, проценти, комісія), розмір щомісячних платежів за кожним із його видів. Всього 24 платежів, у розмірі 5 363 грн. 95 коп. щомісячно та останній платіж 07.06.2019р. - 5 561 грн 30 коп. 
Вказаної ж дати, між ПАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна страхування життя” та страхувальником ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування життя. Вигодонабувач - ПАТ “Ідея банк”. Розмір страхового внеску - 12 220 грн. 36 коп.
Згідно ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту ОСОБА_2 від 07.06.2017р. відбулося перерахування коштів (з номеру особового рахунку НОМЕР_2 на номер рахунку НОМЕР_3 ) у розмірі 49 275 грн. 64 коп. Підстава - договір № В06.306.70920 (перерахуйте кошти з рахунку НОМЕР_2 в сумі 49 275 грн. 64 коп.). 
Відповідно до ордеру-розпорядження № 2 про сплату страхового платежу від ОСОБА_1 з особового рахунку номер НОМЕР_2 сплачено страховий платіж у сумі 12 220 грн. 36 коп. від ОСОБА_1 .
З виписки по особовому рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_1 за кредитним договором № В06.306.70920 за період з 07.06.2017р. до 02.12.2020р. вбачається, що всього оборотів у вказаний період було вчинено у кількості 45 на суму 54 754 грн. 00 коп., з них: 23 151 грн. 53 коп. - на погашення тіла кредиту; 21 532 грн. 18 коп. - на погашення процентів та 10 070 грн. 29 коп. погашення оплати по комісії за обслуговування кредиту.
Водночас, у довідці-розрахунку заборгованості за цим же кредитним договором, за підписом директора департаменту кредитного адміністрування АТ “Ідея банк” про розрахунок боргу станом на 02.12.2020р., зазначено про суми заборгованостей: за основним боргом у сумі 38 344 грн. 47 коп.; за нарахованими і несплаченими процентами у сумі 18 370 грн. 26 коп.; за нарахованими і несплаченими комісіями у сумі 58 601 грн. 00 коп. 
02.12.2020р. між АТ “Ідея банк” та ТОВ “Європейська агенція з повернення боргів” було укладено договір факторингу № 12/89, відповідно до п. 2.1 якого АТ “Ідея банк” відступає ТОВ “Європейська агенція з повернення боргів”, а останнє приймає права вимоги, та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ “Ідея банк” за плату. Право вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань передбачених п. 4.1. договору (сплати фінансування).
22.10.2020р. ТОВ “Європейська агенція з повернення боргів” було вчинено оплату на користь отримувача АТ “Ідея банк” гарантійного внеску згідно договору про участь у торгах від 21.10.2020р. (платіжне доручення № 16 632).
Згідно платіжного доручення № 16730 від 03.12.2020р. ТОВ “Європейська агенція з повернення боргів” було вчинено оплату на користь отримувача АТ “Ідея банк” вчинено оплату за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 12/89.
Відповідно до Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 12/89 ТОВ “Європейська агенція з повернення боргів” набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 115 315 грн. 73 коп., з яких: 38 344 грн. 47 коп. - сума заборгованості за основним боргом; 18 370 грн. 26 коп. - сума заборгованості за відсотками; 58 601 грн. 00 коп. - сума заборгованості за комісіями. Після чого позивач не здійснював відповідачу будь яких нарахувань.
Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини.
Щодо обґрунтованості позовних вимог з огляду на приписи чинного законодавства в сфері кредитних правовідносин слід зазначити таке.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому ст.ст. 76-80 та 82 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також підстави звільнення від доказування.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин між сторонами) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема,в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.
У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України “Про захист прав споживачів” № 1023-ХІІ від 12.05.1991р. (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, - 01.01.2017р.) та Закону України “Про споживче кредитування” № 1734-VIII, який набрав чинності 10 червня 2017 року.
За положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України “Про захист прав споживачів” (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, - 01.01.2017р.) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17 і 23 ст. 1).
У поставі від 06.09.2017р. у справі № 6-2071цс16 Верховний суд при перегляді справи за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним пункт 1.4 кредитного договору НОМЕР_1 від 09.09.2014р. укладеного між нею та публічним акціонерним товариством “Ідея Банк” щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту, прийшов до наступних висновків. З огляду на положення Закону України “Про захист прав споживачів” та Закону України “Про споживче кредитування” - послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшовши висновку про те, що оскільки плата за обслуговування кредиту визначена не за формулою зі змінними величинами, а чітко визначеною фіксованою сумою, що не суперечить положенням Закону України “Про захист прав споживачів”, на зазначені положення статі 11 цього Закону уваги не звернули та безпідставно відмовили в позові про визнання недійсними положень пункту 1.4 кредитного договору щодо плати за обслуговування кредиту, оскільки обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні цього Закону.
В постанові Верховного Суду України від 16.11.2016р. у справі № 6-1746цс16 вказано, що положення пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України “Про захист прав споживачів” з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.
Водночас у кредитному договорі № В 06.306.70920 не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. 
Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг, їх кількості, і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору (п. 1.12) щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними.
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав та не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Ці висновки узгоджуються також з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за комісіями за обслуговування кредиту згідно кредитного договору у сумі 58 601 грн. 00 коп.
Щодо вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за основним боргом у сумі 38 344 грн 47 коп. та заборгованості за відсотками у сумі 18 370 грн 26 коп., то слід зазначити наступне.
З виписки по особовому рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_1 за кредитним договором № В06.306.70920 за період з 07.06.2017р. до 02.12.2020р. вбачається, що всього оборотів у вказаний період було вчинено у кількості 45 на суму 54 754 грн. 00 коп., з них: 23 151 грн. 53 коп. - на погашення тіла кредиту; 21 532 грн. 18 коп. - на погашення процентів та 10 070 грн. 29 коп. погашення оплати комісії за обслуговування кредиту.
З огляду на вищевикладені норми законодавства та правові, кошти, які були зараховані позивачем на погашення комісії за обслуговування кредиту, підлягають зарахуванню на погашення грошових зобов`язань в порядку, визначеному ст. 534 ЦК України.
Так ст. 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:
1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідачки загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 38 344 грн. 47 коп. - підлягають повному задоволенню, а його ж вимоги про стягнення процентів у сумі 18 370 грн. 26 коп. - підлягають частковому задоволенню у сумі 8 299 грн 97 коп., оскільки частина коштів, які були спрямовані на сплату заборгованості за кредитним договором, були ним зараховані на погашення комісії за обслуговування кредиту у сумі 10 070 грн. 29 коп. (18 370 грн. 26 коп. - 10 070 грн. 29 коп. (комісія)).
Тобто позов підлягає задоволенню у сумі 46 644 грн. 44 коп.
На підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 224 грн. 83 коп. (40,45%).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258-268, 273, 279-283 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” заборгованість за кредитним договором № В 06.306.70920 від 07.06.2017р., станом на 02.12.2020р., у загальному розмірі 46 644 (сорок шість тисяч шістсот сорок чотири) грн. 44 коп., з яких: 38 344 (тридцять вісім тисяч триста сорок чотири) грн. 47 коп. - заборгованість за основним боргом; 8 299 (вісім тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн 97 коп. - заборгованість за відсотками.
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” заборгованості за кредитним договором № В 06.306.70920 від 07.06.2017р., станом на 02.12.2020р., у загальному розмірі 68 671 (шістдесят вісім тисяч шістсот сімдесят одна) грн. 29 коп., з них: 10 070 (десять тисяч сімдесят) грн. 29 коп. - заборгованість за нарахованими і несплаченими процентами; 58 601 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот одна) грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” судові витрати: витрати зі сплати судового збору в сумі 1 224 (одна тисяча двісті двадцять чотири) грн. 83 коп.
Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 803 (одна тисяча вісімсот три) грн. 17 коп. покладаються на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів”.
Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складений та підписаний “26” червня 2026 року.

Суддя Ф.Г. Сокол