Справа № 734/818/26
Провадження № 2/734/704/26
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
01 травня 2026 року	  	селище Козелець	

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді – Іванюка Т.І.,
за участю: секретаря судових засідань Ієвлевої О.В., 
представника позивача ОСОБА_1 , 
відповідача ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,- 
в с т а н о в и в:
позивач ОСОБА_3 звернувся в суд до ОСОБА_2 із позовом, у якому просить визначити ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю три місяці достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка доводилась йому тіткою. Згідно довідки №1-59 виданої 10.02.2026 Олбинським старостинським округом Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована та фактично проживала одна в будинку АДРЕСА_1 . Після смерті останньої відкрилася спадщина до складу якої входять, зокрема, три земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,67 га, що належали покійній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН №036244. За життя покійна склала заповіт згідно якого все своє майно заповіла племіннику – ОСОБА_2 , який є відповідачем у даній справі. На підставі вказаного заповіту у приватного нотаріуса Рожець Алли Петрівни Відповідач відкрив спадкову справу №121/2020. Однак, 15.01.2026 під час огляду особистих речей покійної, Позивач знайшов заповіт на своє ім`я щодо земельного паю згідно Державного акта серії ІІ-ЧН №036244. До моменту знахідки даного заповіту Позивач вважав, що все своє майно покійна тітка заповіла виключно Відповідачу. Після виявлення заповіту Позивач, з метою спадкуванння та оформлення зазначеного паю, звернувся до приватного нотаріуса Рожець А.П. однак, отримав відмову від 17.02.2026 №33/01-16 у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного законодавством. Надати письмову згоду для подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини, Відповідач відмовляється. Таким чином, вирішити спір у позасудовому порядку не є можливим. Натомість, причину пропуску звернення до нотаріуса для прийняття спадщини, Позивач вважає поважною, оскільки не знав про існування заповіту на своє ім`я, а відтак вважає за необхідне захистити порушене право на спадкування у судовому порядку. 
Не погоджуючись із позовними вимогами ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 подав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що дійсно, що ОСОБА_4 , була йому та позивачу рідною тіткою, яка не була заміжня і не мала власних дітей, але, яка останній рік свого життя, через хворобу, потребувала тривалого лікування та стороннього догляду, і через поважний вік та ускладнень від хвороби, тривалий час борючись із захворюванням, періодично під наглядом лікарів померла. Померла ОСОБА_4 у нього вдома, про що свідчить довідка Кіптівської сільської ради, видана 16.01.2020 року №29. ОСОБА_5 , де проживала ОСОБА_4 невеличка і заховати Заповіт, від будь-кого з родичів, у тітки ОСОБА_4 , не було потреби, втім більше вона довіряла своїй родині. Документи для рідних завжди були у вільному доступі, як за життя тітки, так вони лежали у вільному доступі, коли тітка перебувала в лікарні, а потім у нього, а племінник - ОСОБА_3 , на той час був у довірливих відносинах з тіткою - ОСОБА_4 , мав можливість вільно відмикати замки і заходити до хати любий час доби і взяти будь-які документи в тому числі і заповіт, і Державний акт на паї. Свідченням того, що Позивач, ОСОБА_3 , знав про існування внесених змін за його ініціативою у Основний Заповіт, на моє ім`я, від «20»червня 1994р., про існування зміненої частки у Заповіті від «09» липня 2008року, на його ім`я, і про існування Державного акту на пай, який він мав у себе на руках є те, що Позивач - ОСОБА_3 , з початку періоду розпаювання земель з «13» квітня 2001року, Державний акт на право приватної власності на землю, та ще рік після смерті, власниці паю, тітки ОСОБА_4 ,- ОСОБА_3 , отримував 21 рік виплати в натуральній та грошовій формі від фермерів, які орендували пайові землі у людей цих сіл і тітки пайової землі також. Перечитавши уважно позовні вимоги Позивача ОСОБА_3 , вивчивши додатки долучені до позовних вимог не зрозуміло, на які поважні, вмотивовані для суду, причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини вказав, зазначив, послався Позивач - ОСОБА_3 , у своїх позовних вимогах, тим самим, чому своєчасно, у визначений строк передбачений Законодавством України, зокрема Цивільним Кодексом України не звернувся до нотаріуса з відповідною Заявою на протязі шести років, навіть у розумінні статті 1272 Цивільного кодексу України, де чітко вказано ч.1 ст.1272; (.. якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.). В силу ст.76, ч.1; ч.2 п.1; ЦПК України, ст.81,ч.1; ч.6; ЦПК України, позивач в жодному абзаці тексту заявлених Позовних вимог, не довів, не підтвердив, не зробив, конкретного посилання на те, що йому серйозно перешкоджало, вступати в спадщину, яка непереборна сила, хвороба, довгострокові відрядження, служба у війську чи якісь життєві обставини спричинили перешкоду і не дали йому можливості подати Заяву про прийняття спадини в строк передбачений Законодавством України. В додатках будь-якої суттєвої інформації про підтвердження того, що існують якісь Поважні причини, вагомі Докази, передбачені ст.95, ч.1; ЦПК України, які були б фундаментальною доказовою базою для задоволення його позовних вимог у справі, відсутні, немає. 
Посилання Позивача, ОСОБА_3 , на його необізнаність про наявність заповіту, спростовується і заперечується тим, що він проживав і зараз проживає у тому селі Савинка, де проживала тітка, ОСОБА_4 , особисто, за власної ініціативи возив тітку на власному авто «09»липня 2008 року в Олбинську сільську раду, для зміни Заповіту зробленого ще у 1994 році, не на його ім?я. Довгий час, понад 20 років користувався пайовими виплатами, ще до подачі Заяви про відкриття спадщини. Був повідомлений про смерть рідної тітки, ОСОБА_4 , був присутній на похороні, на поминальних обідах, жодних матеріальний затрат до дрібниць, на організаційні питання пов?язані з лікуванням, похованням не поніс не сам позивач, ні члени його родини. 
Факт незнання, необізнаності, не використання свого права на що посилається Позивач, ОСОБА_3 , в своїх позовних вимогах не звільняє будь-кого від відповідальності, як в суспільстві так і перед Законами України, а суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, відсутність бажання, безвідповідальність, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Відповідач зазначає, що 0 червня 1994 року з тіткою їздив в село Олбин, в Олбинську сільську Раду, для складання Заповіту на його ім?я. Заповідачка - ОСОБА_4 , своїм заповітом зробила таке розпорядження, що на випадок її смерті, жилий будинок з надвірними будівлями, все моє майно де б воно не знаходилось і в чому б воно не заключалось, все те, що буде належати мені на день смерті по закону заповіла ОСОБА_2 , що мешкає в АДРЕСА_2 , власний підпис Заповідача, печатка, підпис, секретар ОСОБА_6 , підпис, голова сільської ради ОСОБА_7 . Після смерті тітки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина і ОСОБА_2 , як племінник, у відповідності до ст.1268 ч.1; ст.1269 ч. 1,4.2; ст. 1270; Цивільного кодексу України, звернувся до Козелецького районного нотаріального округу з Заявою про прийняття спадщини. 10.07.2020 року приватний нотаріус Рожец А.П. відкрила на нього спадкову справу за №66095210. Відповідно до чинних Законів України, згідно з нормами передбаченими Цивільним Кодексом України вважається, що ОСОБА_2 від 10.07.2020 року прийняв спадщину від рідної тітки, ОСОБА_4 , в повному об`ємі, як зазначено у Заповіті від «20»червня 1994року, зареєстрованого в реєстрі під №466, Олбинської сільської ради. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити посилаючись на доводи, наведенні у позовній заяві. 
Відповідач просив відмовити у позові, зіславшись на обставини та заперечення, які виклав у відзиві на позовну заяву. 
У судовому засіданні були встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була рідною тіткою позивачу ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 . 
Згідно довідки №1-59 виданої 10.02.2026 Олбинським старостинським округом Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована та фактично проживала одна в будинку АДРЕСА_1 . 
20 червня 1994 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Олбинської сільської ради народних депутатів Козелецького району Чернігівської області у реєстрі № 466, яким житловий будинок з надвірними будівлями, все своє майно де б воно не знаходилося і в чому б воно заключалось, все те, що буде належати їй на день смерті заповіла – ОСОБА_2 .
09 липня 2008 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області у реєстрі № 357, у якому земельний пай згідно державного акту серії ІІ-ЧН №036244 на право власності в розмірі 3,67 га заповіла ОСОБА_3 , що проживає в с.Савинка Козелецького району Чернігівської області. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть видане повторно від 28.01.2026 серія НОМЕР_1 ). 
Відповідно до матеріалів спадкової справи 10 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Козелецького нотаріального округу Чернігівської області Рожець А.П. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . У заяві ОСОБА_2 вказав, що спадщину, на яку він претендує, він приймає за заповітом, посвідченим секретарем виконкому Олбинської сільської ради народних депутатів Козелецького району Чернігівської області, 20 червня 1994 року за №466.
Відповідно до листа приватного нотаріуса Рожець А.П., адресованого ОСОБА_8 , останнього повідомляється про те, що він не подав заяву про прийняття спадщини у визначений цивільним законодавством шестимісячний термін. Відтак, йому роз`яснено, що він може звернутися до суду про визнання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом посвідченим секретарем Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області у реєстрі № 357, після смерті ОСОБА_4 . 
Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, задоволенню не підлягають з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3ст. 46 цього Кодексу).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1ст. 1269 ЦК України).
Як вже зазначалося вище, ОСОБА_4 за життя 20 червня 1994 року розпорядилася своїм майном, про що склала заповіт посвідчений секретарем виконкому Олбинської сільської ради народних депутатів Козелецького району Чернігівської області у реєстрі № 466, яким житловий будинок з надвірними будівлями, все своє майно де б воно не знаходилося і в чому б воно заключалось, все те, що буде належати їй на день смерті заповіла – ОСОБА_2 .
Після цього 09 липня 2008 року, ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області у реєстрі № 357, у якому земельний пай згідно державного акту серії ІІ-ЧН №036244 на право власності в розмірі 3,67 га заповіла ОСОБА_3 , що проживає в с.Савинка Козелецького району Чернігівської області. 
Отже, враховуючи останній заповіт ОСОБА_4 , земельна ділянка, яка належала їй згідно державного акту серії ІІ-ЧН №036244 на право власності в розмірі 3,67 га, не входить до складу спадщини, яке вказане у заповіті від 20 червня 1994 року. Відтак, спадкоємець який у ньому зазначений, ОСОБА_2 не може претендувати на це майно, як на спадщину після смерті ОСОБА_4 , саме за заповітом. 
При цьому у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Козелецького нотаріального округу Чернігівської області Рожець А.П. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 саме за заповітом, посвідченим секретарем виконкому Олбинської сільської ради народних депутатів Козелецького району Чернігівської області, 20 червня 1994 року за №466. 
Як виходить із матеріалів спадкової справи ОСОБА_4 , про прийняття спадщини за законом після смерті останньої ніхто не звертався. 
Отже, єдиним спадкоємцем на земельну ділянку, яка належала за життя ОСОБА_4 згідно державного акту серії ІІ-ЧН №036244 на право власності в розмірі 3,67 га, є спадкоємець за заповітом від 09 липня 2008 року ОСОБА_3 . Інших осіб, які б претендували на дану спадщину із кола осіб, визначених цивільним законодавством на час розгляду справи немає. 
ОСОБА_3 пропустив додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з чим звернувся до судку на його поновлення. 
Статтею 1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 та відповідно до усталеної судової практики у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину.
При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відтак, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що у правовідносинах, які склалися, належним відповідачем є саме територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Статтею 51 цього Кодексу визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Клопотання про заміну неналежного відповідача на належного представник позивача не подавав. Навпаки, у судовому засіданні заявив, що вважає належним відповідачем у даній справі саме ОСОБА_2 .
Позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, - суд не міг вирішувати питання про задоволення позовних вимог, а тим більше задовольнити позовні вимоги, тобто давати оцінку підставам та предмету позову та винести рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів), на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення, що може бути залучений (залучені) виключно за заявою позивача, суд не може вирішувати питання про задоволення позову.
Згідно постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Як вже зазначалось вище, відповідно до постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у правах про спадкування» та п.п. 3, 4 № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини чи продовження строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За їх відсутності - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 листопада 2021 року у справі №161/6126/15-ц, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого (інших) спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений зокрема у постановах Верховного Суду від 22 травня 2020 року по справі №638/17618/17, від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц, від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц, від 30 квітня 2020 року у справі №352/382/18, від 29 квітня 2020 року у справі №641/2646/17, від 15 січня 2020 року №2-112/2008.
Суд, з урахуванням встановлених правовідносин вважає визначення позивачем у цій справі відповідача ОСОБА_2 помилковими, оскільки останній хоча і прийняв спадщину за заповітом, однак до її складу якої не входить інше спадкове майно, яке ОСОБА_4 заповіла позивачу ОСОБА_3 . 
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 у даній справі є неналежним відповідачем в зв`язку із відсутністю його заяви про прийняття за законом спадщини, на яку претендує ОСОБА_3 за заповітом.
Таким чином, виходячи з того, що суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначати суб`єктний склад учасників справи, та встановивши, що у справі не залучено суб`єкта, який має відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідач, а тому суд відмовляє у вказаному позові з цих підстав.
Оскільки позови пред`явлено не до тієї особи, яка має за ним відповідати, що є обов`язковою підставою для відмови у їх задоволенні, суд не дає оцінку решті доводів позовних заяв, тому що вони можуть бути дослідженні та оцінені лише за умови правильного визначення кола осіб, які беруть участь у справі, їх процесуального статусу, що узгоджується із встановленим статтею 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод правом на справедливий суд, яке включає, зокрема право на доступ до суду (щодо прав і обов`язків цивільного характеру) і передбачає надання особі відповідних процесуальних гарантій здійснення її прав у суді першої інстанції (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02 від 8 квітня 2010 року).
З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку про відмову в позові з підстави пред`явлення його до неналежного відповідача, що узгоджується з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 463/4616/18).
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно згідно вимог ст. 141 ЦПК України, якою визначено, що у разі відмови у задоволенні позову витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 206, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини - відмовити.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:
Позивач – ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;
Представник позивача – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ;
Відповідач – ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 . 

Суддя