Єдиний унікальний номер: 378/478/26 
Провадження № 2-о/378/18/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року  Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді    Марущак Н.  М. ,
за участю секретаря   Гончарук Ю. С.,
представника заявника   Мікеш С. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Ставище в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Ставищенська державна нотаріальна контора, про встановлення факту припинення заборони відчуження нерухомого майна та скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, заінтересована особа Ставищенська державна нотаріальна контора посилаючись на наступне. Він (заявник) з 2002 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на вказаний житловий будинок 07.10.2004 року за №1360581 Ставищенською районною державною нотаріальною конторою накладено обтяження «заборону на нерухоме майно» на підставі повідомлення б/н від 08.06.1967 року Ставище Держбанк. Згідно інформації Київського обласного державного нотаріального архіву наявний запис в Реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого майна Ставищенської державної нотаріальної контори про накладення заборони на ім`я гр. ОСОБА_2 , який ніколи не був власником вищевказаного житлового будинку, адже до 2002 року власником був ОСОБА_3 , який продав даний житловий будинок йому (заявнику) 20 лютого 2002 року.
Український республіканський банк Держбанку СРСР не має правонаступників. Станом на 31.10.2025 Державний реєстр банків не містить відомостей про Держбанк СРСР, зокрема про Ставищенське відділення Держбанку СРСР та не містить відомостей щодо реєстрації Національним банком України банку, що став правонаступником Держбанку СРСР, зокрема Ставищенського відділення Держбанку СРСР. Документи (інформація) про заборону на вищевказане нерухоме майно в описах архівних справ колишнього Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися. У Національному банку України немає інформації стосовно фінансової компанії, банку, який викупив проблемні активи Ставищенського відділення Держбанку СРСР, тому надати необхідну інформацію неможливо.
Виходячи з вище викладеного відсутній правонаступник, який має право стягнення коштів по кредиту та права якого можуть бути порушені.
Ставищенська державна нотаріальна контора на звернення з адвокатським запитом про зняття вищевказаної заборони відмовила, посилаючись на ст. 74 Закону України «Про нотаріат».
Заявник просить суд встановити факт припинення заборони відчуження нерухомого майна та скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 , яке було накладено 07.10.2004 року за №1360581 Ставищенською районною державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 08.06.1967 року Ставище Держбанк.
Представник заявника ОСОБА_4 в судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву підтримала, підтвердила обставини, викладені в заяві.
Від представника заінтересованої особи Ставищенської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника (а. с. 36).
Дослідивши матеріали справи, засухавши пояснення представника заявника ОСОБА_4 , оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити зважаючи на наступне.
За правилами ст. 293 ЦПК України - окреме провадження, це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 20.02.2002 року, посвідченому Державним нотаріусом Цимбалюк В., зареєстрованому в реєстрі за № 522, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (до перейменування Леніна) належить ОСОБА_1 (а. с. 14).
Згідно довідки Ставищенського архівного сектору Білоцерківської РДА від 04.08.2023 № 12.1-04-03/186 вулицю "Леніна" перейменовано на вулицю "Незалежності" (а. с. 15).
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №459529188 від 07 січня 2026 року (а. с. 11) на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 наявне обтяження - заборона на нерухоме майно, зареєстроване 07 жовтня 2004 року Ставищенською районною державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 1360581 на підставі повідомлення б/н від 08 червня 1967 року, Банк, Ставище Держбанк; власником будинку зазначений ОСОБА_2 . (а. с. 11).
На запит заявника ОСОБА_1 Київський обласний дежавний нотаріальний архів листом від 24.11.2025 повідомив, що згідно Реєстру для реєстрації заборон відчуження нерухомого майна Ставищенської державної нотаріальної контори існує запис про накладення заборони на ім`я ОСОБА_2 . В архіві відсутні документи, на підставі яких було накладено зазначену заборону. Інформація щодо зняття заборони в архіві також відсутня (а. с. 17). До вказаної відповіді додано витяг з з зазначеного реєстру, де під реєстраційним номером 87 наявний запис про накладення захначеної заборони (а. с. 18 - 19).
Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (до перейменування Леніна) до його купівлі заявником був ОСОБА_3 (Продавець), якому вказаний житловий будинок належав на підставі свідоцтва про право власності від 28.02.1968 року № 102 (а. с. 14). Тобто ОСОБА_2 власником зазначеного будинку не був ні на час його купівлі заявником ОСОБА_1 , ні на час набуття права власності попереднім власником ОСОБА_3 28.02.1968.
У відповіді Національного Банку України від 24.10.2025 на запит адвоката (а. с. 16) зазначено, що відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 17.07.1987 № 821 "Про вдомконалення системи банків в карїна і посилення їх впливу на підвищення ефективності економіки" реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків у такому складі: Державний банк СРСР, Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР, Промислово-будівельний банк СРСР, Агропромисловий банк СРСР, Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвиткуСРСР,Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР. Пунктом 8 Постанови № 821 передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банківз прямим підпорядкуванням банкам СРСР. Згідно з пунктом 2 та 3 Постанови Верховної ради Української РСР "Про порядок введення в дію Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 20.03.1991 № 873-ХІІ Верховною радою України оголошено власністю України Український республіканський банк Держбанк СРСР і створено на його базі Національний банк України. Постановою президії Верховної ради України від 07.10.1991 № 1605-ХІІ затверджено статут Національного банку України, в якому не визначалось правонаступництво Національного банку України. Станом на 31.10.2025 Державний реєстр банків не містить відомостей про Держбанк СРСР, зокрема про Ставищенське відділення Держбанку СРСР та не містить відомостей щодо реєстрації Національним банком України банку, що став правонаступником Держбанку СРСР, зокрема Ставищенського відділення Держбанку СРСР. 
Документи (інформація) про заборону на нерухоме майно ОСОБА_1 , яку було накладено згідно з повідомленням Ставищенського відділення Держбанку СРСР від 08.06.1967 № б/н, в описах архівних справ колишнього Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області не зазаначені та на архівне збереження до Національного банку України не передавалися. У Національному банку України немає інформації стосовно фінансової компанії, банку, який викупив проблемні активи Ставищенськоговідділення Дкржбанку СРСР (а. с. 16).
З огляду на зазначене, Український республіканський банк Держбанку СРСР не має правонаступників. 
У даній справі, єдиний суб`єкт, який мав право ініціювати і зняти вказане обтяження у позасудовому порядку - Український республіканський банк Держбанку СРСР надати повідомлення про відсутність зобов`язань не може в силу його ліквідації. Національним банком України не було зареєстровано банк, який є правонаступником Держбанку СРСР.
Отже, з моменту ліквідації Держбанку та за відсутності будь-якого з його правонаступників, підстава для продовження існування обтяжень вищевказаного обтяження № 1360581 у вигляді заборони на нерухоме майно - вищевказаний житловий будинок, яке було здійснене на підставі повідомлення Ставищенського Держбанку» б/н від 08.06.1967, відпала, а тому така заборона порушує права заявника.
Ставищенська державна нотаріальна контора на звернення з адвокатським запитом про зняття вищевказаної заборони відмовила, посилаючись на ст. 74 Закону України «Про нотаріат».
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.
Статтею 609 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
За приписами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом невизначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення»(далі постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20 (провадження № 61-11106св21), зроблено висновок, що: тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя ? рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.
Касаційний суд зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України).
Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. … затаких обставинта з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, касаційний суд вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку,які внесені на підставі договору іпотеки від 26грудня 2006року. Касаційний суд акцентує увагу, що ця постанова Верховного Суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку».
Як зазначено вище, Держбанк ліквідовано та правонаступників він не має. Його діяльність припинена без правонаступника. Водночас запис про реєстрацію вищевказаного обтяження не скасований, а наявність такого запису порушує право власника майна.
У постанові Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі №333/8899/21 зазначено наступне: «касаційний суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування відповідних обтяжень в Державному реєстрі речовихправ нанерухоме майно згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону».
Суд застосовує аналогію закону й аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого є прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21)).
За таких обставин, враховуючи, що з моменту ліквідації Держбанку та за відсутності будь-якого з його правонаступників, підстава для продовження існування обтяжень вищевказаного обтяження № 1360581 у вигляді заборони на нерухоме майно (житловий будинок, який належить заявнику) відпала, і така заборона порушує права останнього, - суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 18, 76, 81, 263, 265, 273, 293, 315, 316, 319 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт припинення заборони відчуження нерухомого майна (житлового будинку) за адресою: АДРЕСА_1 , яка була накладена 07.10.2004 року за реєстраційним № 1360581 Ставищенською районною державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 08.06.1967 року Ставище Держбанк.
Скасуванти запис про заборону відчуження нерухомого майна (житлового будинку) за адресою: АДРЕСА_1 , яка була накладена 07.10.2004 року за реєстраційним № 1360581 Ставищенською районною державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 08.06.1967 року Ставище Держбанк.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повне найменування учасників справи:
Заявник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ). 
Заінтересована особа: Ставищенська державна нотаріальна контора (09401, селище Ставище, вул. Цимбала Сергія, 28а, кв. 27 Білоцерківського району Київської області, ЄДРПОУ 02884517).
Повне рішення складено 05 травня 2026 року.

Суддя        Н.  М.  Марущак