Дата документу 09.06.2026 Справа № 336/10765/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 336/10765/25 Головуючий у І інстанції: Турчинський М.І.
Провадження № 22-ц/807/1116/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 червня 2026 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого Полякова О.З.,
суддів Кухаря С.В.,
Трофимової Д.А.,
секретар Пантюх Ю.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

У С Т А Н О В И Л А: 

У листопаді 2026 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.02.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладений Договір № 498886. Відповідно до вимог чинного законодавства України, договір укладався в письмовій формі, що підтверджується наявними документами. Сторони узгодили істотні умови які викладені в кредитному договорі. Сума кредиту (загальний розмір) складає 62500 грн. Строк кредиту - 1095 днів з кінцевим терміном повернення 02.02.2024. Пунктом 1.5. Договору передбачено умови нарахування та тип процентної ставки за кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного умовами договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний у Графіку платежів, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором. Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. 
Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 
Згідно з умовами Договору Позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. 
Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит у строки, передбачені Договором. 
Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
31.01.2025 укладений договір № 31012025, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором № 498886. 
Отже, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділене правом вимоги до Відповідача за договором № 498886.
Відповідач не погашає заборгованості за договором, не сплачує процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим, за ним обліковується прострочена заборгованість.
Загальний розмір заборгованості за Договором № 498886 від 02.02.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, складає 109399,56 грн, з яких: 55627.20 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 53772,36 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, заборгованість за нарахованими процентами згідно з Кредитним Договором (з моменту відступлення права вимоги до дати виготовлення розрахунку заборгованості) - 0 грн, заборгованість за пенею та/або штрафами - 0 грн, заборгованість за комісіями - 0.00 грн, інфляційні збитки - 0 грн, нараховані 3% річних - 0 грн.
Посилаючись на означені обставини, ТОВ «Факторинг Партнерс» просило суд стягнути з  ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за Договором № 498886 від 02.02.2021 у розмірі 109399,56 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн.
Рішенням від 28 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя відмовив у задоволенні позову.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, ТОВ «Факторинг Партнерс» через підсистему «Електронний суд» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що договір позики сторони підписали в паперовому вигляді, свій примірник договору споживач отримав. Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати погашення заборгованості за договором позики шляхом перерахування коштів рівними сумами (за ануїтетною системою погашення заборгованості) в розмірі 4839 грн щомісячно. Наголошує на тому, що за умови такого погашення, сума процентів, що підлягає сплаті з кожним наступним місяцем зменшується, а сума кредиту, що підлягає поверненню – збільшується, проте, загальна сума залишається незмінною. Аналогічні умови визначені і в паспорті споживчого кредиту, зокрема, і щодо суми виданого кредиту, строку кредитування, процентної ставки, порядку повернення коштів тощо, який є невід`ємною частиною договору позики та підписаний сторонами правочину. 
Проте, суд не надав оцінки наявним у справі доказам, зокрема умовам укладеного договору, розрахунку заборгованості, іншим доказам на підтвердження існування у відповідача заборгованості перед позивачем, наслідком чого стало ухвалення рішення відмову в задоволенні позову, що підлягає скасуванню.
Кредитний договір містить усі умови кредитування, предмет договору, цільове використання кредиту. Сторони узгодили момент виникнення права позичальника на отримання кредиту. Визначено плату (розмір процентів) за користування кредитом, порядок виконання боргових зобов`язань, строк кредитування, порядок надання кредиту, дострокове виконання зобов`язань за ініціативою позичальника, банку та розірвання цього договору. При цьому, ОСОБА_1 особистим підписом засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, в тому числі щодо сплати процентів за користування коштами, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Тривалий час позивач виконував свої зобов`язання за договором. Відповідач не довів, що спірний договір укладений на умовах, які в установленому законом порядку тягнуть недійсність або незастосування його окремих положень, тоді як суд першої інстанції фактично самостійно застосував правовий захист споживача без належної процесуальної та матеріально-правової підстави. Разом з тим, сам відповідач не спростував, що під час укладення договору про надання кредиту він діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови, погодився з наданням вищезазначеної суми кредиту та перерахуванням відповідачем частини тіла кредиту на погашення процентів за перший день користування кредитом, розмірами процентних ставок за користування кредитом, а також отримав кредитні кошти і протягом певного часу виконував умови кредитного договору
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні представник ТОВ «Факторинг Партнерс» – адвокат Васюта К.С. наполягала на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та задоволенні позову.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності відповідача, який не з`явився.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що визначена умова договору про нарахування відсотків є непропорційно високою, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику як споживачу фінансової послуги, суперечить нормам ЗУ «Про захист прав споживачів».Установивши отримання споживачем (позичальником) фактичної суми позики у розмірі 50000 гривень та повернення суми в загальному розмірі 54038,98 грн, суд дійшов до висновку про те, що умови кредитної угоди в частині предмету (розміру кредиту) та порядку нарахування і сплати відсотків не відповідає принципам добросовісності, розумності та порушує дисбаланс учасників цивільного обороту, тому визнав суму сплачених грошових коштів позичальником на користь позикодавця достатніми та співмірними щодо оплати відсотків за користування кредитом, зменшивши такий розмір до фактично сплачених.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 02.02.2021 ТОВ «СЛОН Кредит» як кредитодавець та ОСОБА_1 як позичальник уклали Договір про надання споживчого кредиту № 498886, відповідно до умов якого визначено, що Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п.1.2 Договору).
Сторонами узгоджено інші умови правочину, зокрема: сума кредиту (загальний розмір) складає 62500 гривень. Тип кредиту – кредит, Строк кредиту – 1095 днів, з кінцевим терміном повернення 02.02.2024 (включно), Тип процентної ставки – фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування (включно) 25% в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту – 85% річних. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає 127,35%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 171741,58 грн. (п.1.3, п.1.4, п.1.5, п.1.6, п.1.7, п.1.8 Договору).
Також договором визначено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 50000 грн на поточний рахунок споживача, та у розмірі 12500 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати з оплати процентів за перший день користування кредитом (п.2.1 Договору). 
Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту сторонами було обумовлено та підписано Графік платежів, також паспорт споживчого кредиту та заява-анкета. 
Як свідчать матеріали справи з боку споживача зазначені документи було підписано власноруч. 
Відповідно до платіжного доручення №4416 від 02.02.2021, ТОВ «СЛОН Кредит» перерахувало на користь позичальника ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50000 гривень. 
За розрахунком заборгованості за кредитом, долученим до позовної заяви визначено, що з боку позичальника на користь Товариства на виконання умов кредитної угоди були перераховані грошові кошти у період з 03.02.2021 до 02.02.2022 у загальному розмірі 54038,98 гривень. 
31.01.2025 ТОВ «Факторинг партнерс» як Фактор та ТОВ «СЛОН Кредит» як Клієнт уклали договір надання послуги факторингу № 31012025, відповідно до якого, ТОВ «СЛОН Кредит» відступило за плату на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за спірним договором.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до приписів частини 1статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з положеннями частини 1статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач фінансових послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема провстановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
На думку колегії суддів, правильним є висновок суду першої інстанції, що вимога в Договорі про надання споживчого кредиту в частині нарахування та сплати відсотків у розмірі 25% від суми кредиту в день укладення договору, а також порядок нарахування, сплати відсотків протягом строку кредитування, які визначені за принципом сплати у першу чергу відсотків у більшому розмірі без погашення основної суми заборгованості), які, серед іншого, є явно завищені, - не відповідають передбаченим ч. 3 ст.509 та ч.1, ч.2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, що свідчить про недобросовісність та зловживання цивільним правом фінансової установи при укладенні кредитного договору, та може свідчити про дійсну мету позикодавця щодо безпідставного отримання надмірних несправедливих прибутків, а не отримання співмірної (адекватної) оплати за наданий кредит. 
Апеляційний суд вважає слушною думку місцевого суду про те, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановленні обставини в цій справі, оскільки фактично ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Слон Кредит» 50000 грн, а повернув у загальному розмірі 54038,98 грн, правильним є висновок суду, що умови кредитної угоди в частині предмету (розміру кредиту) та порядку нарахування і сплати відсотків не відповідає принципам добросовісності, розумності та порушує дисбаланс учасників цивільного обороту, тому сума сплачених грошових коштів позичальником на користь позикодавця є достатньою та співмірною щодо оплати відсотків за користування кредитом, зменшивши такий розмір до фактично сплачених.
Колегія суддів вважає, що положення кредитного договору про сплату позичальником відсотків за перший день користування кредиту в розмірі 25% (9125% річних), та сума відсотків, а також порядок нарахування, сплати відсотків протягом строку кредитування, які визначені за принципом сплати у першу чергу відсотків у більшому розмірі без погашення основної суми заборгованості,є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
При цьому, колегія суддів враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 754/6091/18, провадження № 61-11473св19, відповідно до якого суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано визнали несправедливим оспорюваний пункт кредитного договору з посиланням на те, що він встановлює вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором та правильно застосували до спірних правовідносин статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Доводи апеляційної скарги про неправильне встановлення судом першої інстанції суми кредиту не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до платіжного доручення № 4416 від 02.02.2021, ТОВ «СЛОН Кредит» перерахувало на користь позичальника ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50000 грн.Зазначена в п. 1.3 Договору, сума кредиту (загальний розмір), що складає 62500 грн включає в себе 12500 грн відсотків за перший день користування, яка утримана від загальної суми відповідно до 3.5 Договору, про що зазначено також у п. 2.1 Договору, яким визначено, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі на рахунок споживача у розмірі 50000 грн.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, вони зводяться до неправильного тлумачення позивачами норм матеріального права та процесуального права, і є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). 
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ТОВ «Факторинг Партнерс» слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року– без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року в цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 19 червня 2026 року.

Головуючий 

Судді