Справа № 588/1927/25
провадження № 2/588/34/26
РІШЕННЯ 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2026 року          м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі:
головуючий суддя Лебедь О. В.,
за участю: секретар судового засідання Ноздріна В. О.,
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача Кудін О.М.,
відповідачка ОСОБА_2 ,
представник відповідачки Залавський О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1  в інтересах якого діє представник адвокат Кудін Олександр Михайлович до ОСОБА_2 в інтересах якої діє представник адвокат Залавський Олександр Васильович, треті особи: Відділ "Служба у справах дітей" Тростянецької міської ради Сумської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

У С Т А Н О В И В:
Позиції сторін
Представник позивача ОСОБА_3 у жовтні 2025 року звернувся до суду із указаним позовом мотивуючи вимоги тим, що з 10.05.2019 ОСОБА_1 проживав у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано 05.08.2024 рішенням Тростянецького районного суду Сумської області. У період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_4 . На даний час відповідачка проживає з іншим чоловіком, має з ним спільну дитину та вживає наркотики. Указані обставини та постійні сварки психологічно травмують неповнолітню доньку сторін, яка потребує захисту від незаконних дій матері, оскільки може стати жертвою споживання заборонених речовин, бути втягнутою у злочинну діяльність.
Відповідачка не приділяє донці уваги, ігнорує її інтереси, не бажає займатися її вихованням.
Позивач купує усі необхідні речі для доньки, створив для неї належні соціально-побутові умови проживання, цікавиться успіхами в навчанні, на відміну від матері постійно турбується про дитину, створює належну психологічну атмосферу. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд: 1) позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 частки від усіх видів її доходів щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення донькою повноліття.
Представник відповідачки ОСОБА_5 подав клопотання, у якому зазначив, що позовні вимоги не визнаються у повному обсязі, оскільки ОСОБА_2 піклується про доньку ОСОБА_6 , спілкується з нею та планує забрати її до себе.
Відповідачка не має судимостей, не перебуває на обліку у нарколога та погодилася на те, щоб донька проживала із батьками позивача, оскільки поруч з ними є школа, про те щоб дитина проживала постійно з позивачем мови не було. 
Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 надіслав пояснення, у яких зазначив, що враховуючи, що рішення у даній справі у період воєнного стану може вплинути на інтереси держави, зокрема на виконання заявником обов`язків військової служби, ІНФОРМАЦІЯ_5 заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.
Представниця відділу «Служба у справах дітей» Дацько Г.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Зазначила, що аргументи викладені у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не втратили актуальність. 
Представниця органу опіки та піклування Тростянецької міської ради Пальошко З.В. підтримала позицію служби у справах дітей.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 04.11.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 12.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.
Відповідачка та її представник ОСОБА_5 проти позовних вимог заперечили.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання дитини.
Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду
Судом установлено, що 10.05.2019 позивач та відповідачка уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області серії НОМЕР_1 (а.с. 7).
У період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області у справі №588/864/24 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9-10).
Із довідки Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Ромашка» Тростянецької міської ради № 19 від 09.02.2026 вбачається, що відповідачка водила та забирала доньку ОСОБА_4 , яка відвідувала заклад дошкільної освіти з вересня 2020 по травень 2025 (а.с. 100).
Згідно з довідкою Станівської філії ліцею № 1 Тростянецької міської ради від 26.08.2025 № 01-10/36 ОСОБА_4 навчається у 1 класі (а.с. 11).
Також, у матеріалах справи міститься наказ № 7 від 01.09.2025 виданий ФОП ОСОБА_10 про прийняття ОСОБА_1 на посаду підсобного працівника з 02.09.2025 року; характеристики позивача надані ФОП ОСОБА_10 та Станівським старостинським округом та характеристика відповідачки надана головою будинкового комітету ОСОБА_11 (а.с. 14-15, 16, 17, 119).
У відповіді КНП «Тростянецька міська лікарня» Тростянецької міської ради від 25.12.2025 зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на диспансерному обліку в кабінеті нарколога не перебувають (а.с. 62-64).
У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 затвердженому рішенням Тростянецької міської ради від 11.09.2025 року зазначено, що мати ОСОБА_12 не турбується про розвиток дітей, не створила належні матеріально-побутові умови, в оселі, де проживає родина збираються особи сумнівної репутації, а сама жінка є наркозалежною (а.с. 18).
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27.04.2026 родина ОСОБА_2 проживає у багатоквартирному будинку, у знайомого. Квартира має газове автономне опалення, електрифікована, є водопровід та каналізація. В помешканні умови проживання малолітніх дітей не відповідають встановленим санітарно-гігієнічним нормам, а саме: брудно, антисанітарний стан помешкання, присутній сморід, розкиданий одяг. Родина забезпечена продуктами харчування (а.с. 166).
Згідно з відповіддю Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України № 18207/16-2026 від 29.04.2026 позивач ОСОБА_13 вироком суду від 09.12.2022 був засуджений за частиною 4 статті 185, статтею 69 КК України до 240 годин громадських робіт. 13.06.2023 знятий з обліку Охтирського РС № 1 ФДУ «Центр пробації» в Сумській області у зв`язку з відбуттям призначеного покарання. Відповідачка ОСОБА_2 вироком суду від 14.12.2022 була засуджена за частиною 3 статті 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки. 31.10.2024 знята з обліку Охтирського РС № 1 ФДУ «Центр пробації» в Сумській області у зв`язку з відбуттям призначеного покарання (а.с. 164).
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , яка є сусідкою позивача та його батьків с. Станова, повідомило, що працює в школі прибиральником, спілкується з вчителями і знає, що ОСОБА_15 жодного разу не поцікавилась навчанням дитини в школі. Всі обов`язки пов`язані з навчанням дитини виконує батько. Про вживання ОСОБА_15 наркотичних засобів знає з чуток. Повідомила, що від ОСОБА_15 дитину забирали не акуратною, але особисто це спостерігала один раз.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , яка є сусідкою позивача та його батьків с. Станова, повідомила, що бачила як дитину привозять від матері, не акуратною та погано вдягненою. Сказала, що ОСОБА_6 хоче і до мами і до тата але переважно вона з бабусею. Але тато дбає про доньку, облаштував гойдалку, приносить гостинці.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , батько позивача, повідомив, що 2023-2024 роках приблизно раз на тиждень забирав дитину у ОСОБА_15 за місцем її проживання на АДРЕСА_1 . Там постійно були сторонні особи. Влітку 2025, коли Служба у справах дітей вилучала дітей, саме він забрав ОСОБА_6 .
У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки їх пояснення об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Свідчення батька позивача сприймаються судом в тій частині в якій вони підтверджуються іншими доказами у справі.
Звинувачення у вживанні наркотиків були оціночними судженнями. Ніхто з свідків не був очевидцем такої поведінки, а посилались на те, що така інформація про відповідачку відома від інших не встановлених осіб.
Представниця відділу «Служба у справах дітей» Дацько Г.А. підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Вказала, що за висновком звернувся ОСОБА_18 . Після підготовки висновку ОСОБА_12 зникла з поля зору служби. Розпорядження щодо відібрання ОСОБА_8 виконане шляхом передачі дитини близьким родичам (батьку і бабусі), щодо ОСОБА_9 припис не виконано.
При дослідженні умов проживання ОСОБА_12 неодноразово підозрювала, що ОСОБА_15 перебуває в стані наркотичного сп`яніння.
Передала суду додаткові докази: Розпорядження міського голови про негайне відібрання дітей від 14.08.2025, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_12 від 27.04.2026 та результат імунохроматологічного дослідження ОСОБА_12 від 13.08.2025 яким встановлено позитивний результат на 2-pvp (а.с. 165-166)
Також судом досліджено факти притягнення відповідачки до кримінальної та адміністративної відповідальності. Протиправна поведінка відповідачки мала місце, але відсутні підстави вважати, що така поведінка може становити реальну загрозу для дитини. 
Вироком суду від 14.12.2022 ОСОБА_12 була засуджена за частиною 3 статті 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки. 31.10.2024 знята з обліку Охтирського РС № 1 ФДУ «Центр пробації» в Сумській області у зв`язку з відбуттям призначеного покарання. 
Враховуючи інформацію представниці Служби у справах дітей, про те, що ОСОБА_12 тривалий час перебуває у полі зору служби, суд дослідив інформацію про притягнення її до відповідальності за КУпАП. Виявлено лише одну постанову суду від 21.06.2023 щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_12 за ухилення від передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо догляду, виховання та піклування за неповнолітньою донькою ОСОБА_8 . Суть правопорушення полягала у тому, що дитина знаходилась у брудному одязі, розкидані речі, брудний посуд. ОСОБА_12 визнано винуватою за частиною 1 статті 184 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення. 
Судом визнано недоцільним безпосереднє з`ясування думки дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 для запобігання травматизації дитини. Представник відповідачки наполягав на необхідності з`ясування думки дитини. 
Отже судом установлено, що дитина сторін ОСОБА_4 з вересня 2025 року постійно проживає з батьками позивача та позивачем ОСОБА_1 у с. Станова Охтирського району Сумської області та відвідує навчальний заклад. 
У ОСОБА_12 дитину ОСОБА_19 було відібрано на виконання розпорядження про негайне відібрання дітей від 14.08.2025 способом передачі родичам, а саме батьку позивача.Після того сторони домовились про проживання дитини в с. Станова. З того часу відповідачка активної участі в утриманні дитини не бере, матеріально не допомагає. Пояснювала це тим, утримує свою малолітню дитину ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_7 . Але спілкування з ОСОБА_19 не припиняла.
Відповідачка та її представник брали активну участь у судових засіданнях, заперечували проти позбавлення батьківських прав. ОСОБА_2 зазначала, що бажає брати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею. Щодо відсутності участі у навчальному процесу дитини, мати пояснювала це тим, що їй не давали спілкуватись з дитиною. Але намагається підтримувати спілкування телефоном та окремими зустрічами. Зараз перешкод до зустрічі матері з дитиною немає.
Основними аргументами позивача на підтвердження необхідності позбавити ОСОБА_12 батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_8 було те, що відповідачка не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не має власного житла, роботи, доходу, є наркозалежною, що може негативно вплинути на дитину.
Звичайно, вживання наркотиків як правило не здійснюється публічно. Але небезпечний ступінь наркотичної залежності характеризується системністю і безумовно призводить певного рівня деградації особистості, коли особа вже не здатна ефективно приховувати свій стан. 
ОСОБА_12 факт вживання наркотиків заперечувала. Лише один такий факт підтверджено доказами. Про те, що такий випадок міг бути неодноразовим вказує інформація про відповідачку та коло її спілкування надані Службою у справах дітей та опосередковано показання свідків, які вказували, що чули про такі факти. За час розгляду справи ОСОБА_12 відвідала шість судових засідань у період з 19.12.2025 по 05.06.2026. Брала активну участь, надавала пояснення, звернулась за допомогою до адвоката, що не підтверджує той рівень деградації особистості про який зазначає позивач. Жодних ознак перебування відповідачки у стані наркотичного сп`яніння під час судових засідань не зафіксовано. Це не виключає можливе вживання наркотиків та інші фактори ризику для дитини викладені у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, але ці ризики фактично нівелюються тим, що зараз сторони дійшли згоди щодо проживання дитини з батьком, дідусем та бабусею.
Поведінка відповідачки у ставленні до виховання та утримання дитини ОСОБА_8 має суттєві недоліки, але станом на час розгляду справи, вони не справляють істотного впливу на дитину. Враховуючи відсутність постійного спільного проживання дитини з матір`ю, поведінка матері не становить небезпеки чи загрози для інтересів дитини. Мати фактично не бере участі в утриманні дитини, але це триває відносно незначний період часу з вересня 2025 року. При цьому матеріальний стан матері, відсутність роботи та власного житла обумовлені різними причинами серед яких, в першу чергу, народження та утримання другої дитини. Ці причини не можуть розглядатись судом як підстава для застосування такого крайнього заходу як позбавлення матері батьківських прав. 
Щодо наведеної у позовній заяві судової практики суд зазначає.
Висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №203/3505/19 стосується справи, в якій розглядалась справ про позбавлення батьківських прав обох батьків. Це суттєво впливає, на можливість його використання у справі де дитина не позбавлена піклування взагалі, а має місце тимчасово обмежена участь матері у вихованні.
Щодо висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 28.12.202 у справі №487/2001/19-ц, щодо переваги тому з батьків, хто здатен забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини та врахування моральних якостей, то ці висновки зроблені у справі про визначення місця проживання дитини і не можуть бути безпосередньо використані для обґрунтування необхідності позбавлення матері батьківських прав.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
Отже позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який може бути застосований до батька, якщо той ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Водночас, на порушення статей 12, 81 ЦПК України позивач не надав належних, допустимих й переконливих доказів свідомого, винного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків до дитини. Також не надав доказів того, що зв`язок матері з дитиною шкодить її інтересам.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно доньки ОСОБА_4 не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Водночас, дитина виховується у сім`ї позивача, який несе витрати на її утримання, забезпечує її необхідним навчанням, створенням належним соціально-побутових умов проживання.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В ході судового розгляду було встановлено що дитина знаходиться на утриманні позивача та його батьків, відповідачка близько 11 місяців не бере участь в її утриманні. При цьому доход відповідачки фактично складається з допомоги по догляду за другою дитиною. Доходи позивача з його слів становлять орієнтовно 15 тисяч гривень на місяць. Суд враховує, що позивачем не були надані достатні докази на обґрунтування розміру аліментів, при цьому в ході розгляду справи необхідна інформація для розгляду питання про розмір аліментів була встановлена. Проти задоволення вимог про стягнення аліментів в мінімальному передбаченому законі розмірі не заперечував і представник відповідачки.
Відповідно до частин 1, 5 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно зі статтею 180 СК України, яка передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/8 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, які стягувати до досягнення дитиною повноліття.
Суд не встановив підстав для негайного виконання рішень у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
У випадку зміни розміру доходів, місця проживання дитини чи інших суттєвих обставин батьки можуть звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів.
Судові витрати
На підставі частини 6 статті 141, частини 1 статті 142 ЦПК України з відповідачки належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1331 грн 20 коп. за розгляд судом позовної вимоги про стягнення аліментів на малолітню дитину.
Керуючись вимогами статей 10, 12, 27, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1  в інтересах якого діє представник адвокат Кудін Олександр Михайлович до ОСОБА_2 в інтересах якої діє представник адвокат Залавський Олександр Васильович, треті особи: Відділ "Служба у справах дітей" Тростянецької міської ради Сумської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 28.10.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча три тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
третя особа: Відділ "Служба у справах дітей" Тростянецької міської ради Сумської області, адреса місцезнаходження: вул. Благовіщенська, буд. 3, м. Тростянець, Охтирський район, Сумська область, 42600;
третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4 ;
третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області, вул. Миру, буд. 6, м. Тростянець, Охтирський район, Сумська область, 42600.

Суддя О.В. Лебедь