ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19730/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Білак С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 року в адміністративній справі №160/19730/25 (головуючий суддя першої інстанції – Ільков В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не включення додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та індексації грошового забезпечення до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась ОСОБА_1 компенсація за невикористані 10 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, компенсація за невикористані 30 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, компенсація за невикористані 20 календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, компенсація за невикористані 8 календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік, компенсація за 56 діб невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані 10 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, компенсації за невикористані 30 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, компенсації за невикористані 20 календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, компенсації за невикористані 8 календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік, компенсації за 56 діб невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не включення додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та індексації грошового забезпечення до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась ОСОБА_1 компенсація за невикористані 10 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, компенсація за невикористані 30 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, компенсація за невикористані 20 календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, компенсація за невикористані 8 календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік, компенсація за 56 діб невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані 10 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, компенсації за невикористані 30 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, компенсації за невикористані 20 календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, компенсації за невикористані 8 календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік, компенсації за 56 діб невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що з оглядку на зміст пункту 1 постанови КМУ №168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчать про тимчасовий характер такої додаткової винагороди.
Вважає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразові додаткові види грошового забезпечення, додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ від 24.02.2022 року №168.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , з 18.10.2017 року по 17.10.2020 року та з 05.02.2021 року по 08.04.2025 року включно, проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та був зарахований на всі види забезпечення, в тому числі і грошове забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2025 року № 70 позивача було виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Після звільнення, компенсація за невикористані щорічні основні та додаткові відпустки за 2022-2025 роки була виплачена позивачу без урахування щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168.
У зв`язку із наведеним, позивач звернувся з заявою до Військової частини НОМЕР_1 з проханням провести виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічні основні та додаткові відпустки за 2022-2025 роки з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 з урахуванням раніше виплачених сум.
Також, позивач просив надати йому: 
- довідку про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з 18.10.2017 року по 17.10.2020 року та з 05.02.2021 року по 08.04.2025 року включно або витяг з роздавальних відомостей за період з 18.10.2017 року по 17.10.2020 року та з 05.02.2021 року по 08.04.2025 року;
- копії карток особового рахунку про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивачу за період з 18.10.2017 року по 17.10.2020 року та з 05.02.2021 року по 08.04.2025 року включно;
- копію витягу з наказу про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини;
- копію витягу з наказу про здачу справ та посади та виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини.
Проте, Військовою частиною НОМЕР_1 відповідь станом на день розгляду цієї справи, надана так і не була.
Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо не виплати додаткової винагороди у повному розмірі протиправними, позивач оскаржив такі дії до суду.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.04.2026 року витребувано від Військової частини НОМЕР_1 копію грошового атестату ОСОБА_1 та відомості про нараховане йому грошове забезпечення за період проходження служби з 2022 року по 2025 рік.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем – Військовою частиною НОМЕР_1 на ухвалу апеляційного суду від 27.04.2026 року по цій справі не надано протягом встановленого строку 10 календарних днів запитувану інформацію та відомості про грошове забезпечення позивача за період проходження ним служби.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011).
За частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, воно має забезпечувати належні умови для комплектування військових формувань та стимулювати високі результати служби. Порядок виплати грошового забезпечення встановлюють Міністр оборони України та керівники відповідних органів.
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям (окрім строковиків) надаються щорічні основні відпустки зі збереженням грошового, матеріального забезпечення та грошовою допомогою на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
У рік звільнення таких військовослужбовців за невикористану щорічну основну або додаткову відпустку виплачується грошова компенсація (зокрема і жінкам-військовослужбовцям, які мають дітей) за всі невикористані дні.
Абзацом 7 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога за службу під час мобілізації чи особливого періоду виплачується за період від дня призову без урахування попередньої служби, якщо право на таку допомогу раніше не виникло. Виплата здійснюється на день звільнення, а умови та порядок визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 визначено тарифну сітку та додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців і деяких інших осіб.
Пунктом 2 цієї постанови встановлено, що грошове забезпечення складається з:
– посадового окладу;
– окладу за військовим (спеціальним) званням;
– щомісячних додаткових видів (підвищення, надбавки, доплати, винагороди постійного характеру, премії);
– одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Порядок виплати визначається, серед інших, Міністром оборони (стаття 9 Закону № 2011-XII).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення Збройних Сил України закріплені у Порядку №260, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
Пункт 2 розділу І Порядку № 260 (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначає, що грошове забезпечення охоплює:
– щомісячні основні (посадовий оклад, оклад за званням, надбавка за вислугу років);
– щомісячні додаткові (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагорода за кібербезпеку, премія);
– одноразові додаткові (винагороди, додаткова винагорода на період воєнного стану, допомоги).
Пунктом 16 розділу І Порядку № 260 встановлено, що інші додаткові виплати, не передбачені цим Порядком, здійснюються згідно з чинним законодавством.
У розділі ХХІІІ Порядку № 260 передбачено, що грошова допомога на оздоровлення визначається з посадового окладу, окладу за званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) станом на день підписання наказу про її надання (пункт 6 цього розділу).
Пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 визначає, що розрахунок грошового забезпечення за час щорічної відпустки перед звільненням і за не використані дні відпустки здійснюється з урахуванням змін вислуги років та норм грошового забезпечення, яке отримував військовослужбовець за останньою посадою.
За пунктом 5 розділу ХХХІІ Порядку № 260 одноразова грошова допомога при звільненні обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, що включає щомісячні основні та додаткові види (крім винагород) за останньою займаною посадою.
На виконання Указів Президента від 24 лютого 2022 року № 64 та № 69, Кабмін ухвалив постанову від 28 лютого 2022 року № 168, якою на період воєнного стану встановив додаткову винагороду: 30 000 грн. щомісячно (крім строковиків); 100 000 грн. тим, хто безпосередньо бере участь у бойових діях чи забезпечує оборону в районах ведення бойових дій, пропорційно часу участі. Виплата здійснюється на підставі наказів командирів.
Предметом спору у цій справі є обчислення розміру допомоги на оздоровлення, допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані відпустки, без урахування суми щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 та індексації.
Спірним питанням є (не)включення додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 23 вересня 2024 року в справі № 240/32125/23 сформовано правовий висновок, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить застережень щодо заборони урахування винагороди у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за всі невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки. Навпаки, за приписами зазначеної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням. З урахуванням того, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення (відповідно до довідки Військової частини), яка виплачувалася позивачу з квітня 2022 року по лютий 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.
Таким чином, Верховний Суд зробив висновок, що винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168 і виплачувана позивачу як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення, має враховуватися у загальній сумі грошового забезпечення для обчислення компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, оскільки підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних винятків щодо урахування таких винагород.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані 10 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, компенсації за невикористані 30 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, компенсації за невикористані 20 календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік, компенсації за невикористані 8 календарних днів щорічної основної відпустки за 2025 рік, компенсації за 56 діб невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року в адміністративній справі №160/19730/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року в адміністративній справі №160/19730/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Сафронова 

суддя С.В. Білак