Справа № 523/11343/25
Провадження №2/523/2191/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

"04" травня 2026 р. м.Одеса  

Пересипський районний суд міста Одеси, у складі:
головуючого судді - Далеко К.О.,
за участю секретаря - Дяченко Т.С.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації ОМР – Познякової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 523/11343/25 за  позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей,
ВСТАНОВИВ:
І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей, яким просить: 
- визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ним ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 18.06.2014 року між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну ОСОБА_2 з доньками , а також зі своєю матір`ю та батьком виїхали до Польщі. Він залишився проживати на території України в статусі внутрішньо переміщеної особи. Відповідачка за кордоном почала створювати своє власне життя, зазначала що привезе дітей до України, а сама повернеться до Польщі. Весь час він посилав відповідачці за кордон гроші для утримання дітей. У вересні 2023 року відповідач подзвонила і попросила приїхати до міста Львова та забрати їх спільних дітей до себе, оскільки вони їй не потрібні та утримувати вона їх не збирається. Після чого він приїхав та забрав дітей до себе. Разом із дітьми приїхала ї мати відповідачки ОСОБА_5 . Відповідачка повернулася жити до Польщі. З того часу діти проживають разом із ним. Він самостійно здійснює свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх дітей, а саме: виховує їх належним чином, приділяє достатньо уваги, піклується про їх стан здоров`я та розвиток. ОСОБА_3 навчається у 4-му класі Одеського ліцею № 15. ОСОБА_4 зарахована до Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок» № 287. Мати дітей не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, не відвідує навчальні заклади. Рішенням суду від 18.03.2024 року шлюб між ним було розірвано. У червні 2024 року він звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських права ОСОБА_2 та стягнення аліментів на утримання дітей. Рішенням суду позовні вимоги про стягнення аліментів були задоволені. Під час розгляду справи представниками органу опіки здійснено огляд місця проживання та складено висновок, відповідно до якого вбачається, що батьком дітей створені всі належні умови для проживання дітей. У дітей наявні окремі ліжка, шафа, комп`ютер, канцелярські приладдя, одяг та взуття. Батько здатний виконувати батьківські обов`язки щодо виховання дітей, а також проведено бесіду з дітьми. Визначення місця проживання дітей із батьком у даному випадку пов`язано з реалізацією прав дітей на лікування, навчання, участі у будь-яких дитячих заходах та відпочинку. Також позивач зазначає, що ним вживалися всі досудові заходи, але позитивного результату вони не дали, що стало причиною звернення до суду із даним позовом.
ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 03.07.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 03.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 13.01.2026 року визнано явку представника третьої особи - органу опіки та піклування у судове засідання обов`язковою для надання особистих пояснень по справі.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 13.01.2026 року за клопотанням позивача було витребувано докази, а саме з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо надання інформації про перетин державного кордону відповідачем ОСОБА_2 .
ІІІ. Позиції сторін.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений ним позов, просив його задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Додатково повідомив, що діти проживають з ним, інколи в телефонному режимі спілкуються із матір`ю. Мати дітей працює та проживає в Польщі, у неї є молодий чоловік. У судовому порядку з неї стягнуто аліменти, які вона не сплачує, тому позивач самостійно утримує дітей, забезпечує всім необхідним, займається їх розвитком, діти відвідують школу, дитячий садок, кружки. Відповідачка повідомляла і позивачу, і органу опіки та піклування, що забере дітей до себе, що має намір повернутися, згоди щодо місця проживання дітей між ними не досягнуто. Наразі, позивач проживає з дітьми та їх бабусею (матір`ю дружини), яка йому допомагає. Останній раз відповідачка приїжджала в Одесу у лютому 2025 року, хотіла проникнути в квартиру, викликала поліцію. Позивач ніколи не чинив перешкоди позивачці у спілкуванні з дітьми. Позивач працює будівельником. Цей позов не пов`язаний із ухиленням від мобілізації, а направлений на забезпечення найкращих інтересів дітей, забезпечення реалізації їх соціальних прав, враховуючи поведінку їх матері, згоду з якою не досягнуто. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем реєстрації, а також через оголошення на офіційному сайт суду «Судова влада». Також суд направляв смс повідомлення на відомий номер телефону, повідомлений як належний відповідачці, з початку розгляду справи смс повідомлення доставлялись до адресата, а у подальшому не доставлялися. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації ОМР – Познякова О.О., з`явившись до судового засідання, підтримала позов, зауважила на доцільності задовольнити позов, щоб забезпечити дітей законним представником на території України. Пояснила, що діти виховуються батьком самостійно, при обстеженні житлового приміщення було виявлено те, що діти забезпечені усім необхідним, охайні, виховані. Під час бесіди із дітьми останні зазначили, що мати проживає за кордоном та вони її давно не бачили. Батько відноситься до них дуже добре, вони ні в чому не мають потреби. Мати дітей повідомляла, що коли повернеться із-зі кордону, то забере дітей.
Судом було з`ясовано думку малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2015 року народження. Дитина пояснила, що їй 11 років, вона проживає з батьком, сестрою та бабусею. З матір`ю останній раз спілкувалась на початку 2026 року, по телефону. На запитання суду з приводу того, з ким вона хоче проживати, дитина повідомила: з батьком – бажає; з матір`ю – не знає. З матір`ю відносини були різні, з батьком гарні, вони спільно проводять час, граються, він їх усім забезпечує, займається ними. 
Свідок ОСОБА_5 , будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка, повідомила наступне. Вона являється матір`ю відповідачки. 30.09.2023 року вона повернулась разом із дітьми до м. Одеса. Раніше вона проживала з дітьми та донькою, відповідачкою по справі в Польщі, однак там їм було тяжко жити, із донькою періодично не знаходили спільної мови, оскільки донька ОСОБА_6 не бажала займатися своїми дітьми, все було на свідку. З 2019 року по 2021 рік свідок разом із чоловіком проживали в ОСОБА_7 , також з ними проживала старша донька сторін, онука свідка, ОСОБА_8 , оскільки у доньки не було часу займатися донькою. Діти в Польші хворіли, коли свідок питала у доньки, відповідачці по справі, чому вона не лікує дітей, то остання відповідала, що вони їй не потрібні. Донька, відповідачка по справі, погрожувала, що віддасть дітей їх батьку, позивачу по справі, зазначала що вона їх не тягне. Тоді свідок поставила умову, що вони або повертаються до м. Одеси, або залишаються у Польші, однак розмовки між ними припиняються. Спочатку донька перестала розмовляти на тему того, як їй тяжко, а потім все почалось спочатку, тому вирішили що свідок разом із дітьми повертається до м. Одеси. З донькою свідок спілкується не часто, в два місяці один раз. Відповідачка не часто спілкується з дітьми по телефону. За мамою, відповідачкою по справі, діти не сумують, оскільки фактично мати дітям замінила свідок. Донька свідка, відповідачка по справі, імпульсивна людина, її не вистачає на дітей. Коли свідок разом із дітьми сторін їхала з Польші, то у відповідачки був чоловік, з яким вона спілкувалась. За маму, відповідачку по справі, діти весь цей час не питають. Позивач по справі, ОСОБА_9 , займається дітьми, повністю забезпечує, займається їх розвитком, відводить та забирає з дитячих освітніх установ. Свідок вважає необхідним задовольнити позов, оскільки інакше діти залишаються без законного представника на території України, а свідок пенсіонерка, одна двох дітей вона не потягне. 
Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та ухвалення рішення.
Судом встановлено, що 18 червня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Кам`янобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис №135. 
Від шлюбу у сторін народилися: ІНФОРМАЦІЯ_4 донька ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 виданого Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 14; ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 1160.
Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.03.2024 року, справа № 523/22437/23, шлюб між сторонами розірвано.
Відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26.02.2025 року справа № 523/10008/24, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання двох дітей задоволено. У задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав – відмовлено 
Відповідач ОСОБА_2 рішення суду про стягнення аліментів належним чином не виконує, у зв`язку із чим у неї, станом на жовтень 2025 року, виникла заборгованість у розмірі 40 484,08 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості виданим Пересипським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеси). 
Відповідно до довідки від 16.01.2018 року № 5138-8316 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .
Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до довідок від 27.03.2019 року та від 25.08.2021 року, також взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, фактичне місце проживання/ перебування є АДРЕСА_2 .
Відповідно до характеристики Директора Одеського ліцею № 15, ОСОБА_3 навчається у 4-А класі, з 2023 року. За час навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина. Має достатні досягнення у навчанні, бере активну участь у позаурочному житті класу. Дуже добра, чуйна дитина, відноситься до усіх дітей з повагою, має лідерські здібності. У її вихованні бере активну участь батько ОСОБА_1 , бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, організовує правильне проведення вільного часу, контролює поводження дитини в мережі Інтернет, забезпечує достатній рівень навчання дитини. Мати дитини ОСОБА_2 за час навчання дитини у школі не з`являлася, участь у навчанні і вихованні дитини не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, батьківські збори не відвідувала. 
Відповідно до характеристики Одеського закладу дошкільної особи «Ясла-садок» №287 від 17.01.2025 року, ОСОБА_4 зарахована до закладу 19.06.2024 року, відвідує групу молодшого віку № 12. Дівчина фізично і інтелектуально розвита, охайна, чиста, доглянута. Дівчинка регулярно відвідує дитячий садок. ОСОБА_10 опікується батько та бабуся. Вони постійно знаходяться на зв`язку з вихователями, є активними помічниками у вирішенні господарських потреб групи, регулярно відвідують навчально-розважальні заходи в садочку, батьківські збори, є активними учасниками благодійних освітянських заходів. 
Матеріали справи містять медичні документи, в підтвердження стану здоров`я дітей, та здійснення батьком догляду за станом здоров`я дітей. 
Згідно Договору про надання комплексу спортивно-фізкультурних послуг неповнолітнім від 29.05.2025 року, ОСОБА_1 являється членом клубу «ВЕРТИКАЛЬ», купив комплекс спортивно-фізкультурних послуг для дитини ОСОБА_3 . 
ОСОБА_1 працює будівельником. 
Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 633 від 11.09.2024 року, серія 12 ААА № 395992, наданої ФОП ОСОБА_11 , у ОСОБА_1 , психічні захворювань не виявлено. 
Відповідно до повного витягу з інформаціно-аналітичної системи « Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» наданого Департаментом інформації Міністерства внутрішніх справ України , ОСОБА_1 на території України станом на 26.08.2025 року до кримінальної відповідальності не притягувався, непогашеної судимості не має.
Відповідно до наданої відповіді на ухвалу суду з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, вбачається, те, що ОСОБА_2 останній раз здійснила виїзд на ПП «Мостинська» 01.03.2025 року та інформації про її в`їзд на територію України не має. 
Згідно висновку Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 07.10.2025р, третя особа вважає доцільним визначити місця проживання малолітніх дійте ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із батьком ОСОБА_1 .
У вказаному Висновку зазначено, що спеціалістами Служби з метою обстеження житлово-побутових умов проживання 10.09.2025 здійснено виїзд за місцем проживання батька, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . З`ясовано, що ОСОБА_1 , проживає разом з малолітніми дітьми та бабусею дітей зі сторони матері ОСОБА_5 . У дітей окремі мебльовані кімнати, створені необхідні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку. 
Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , розповіла, що навчається в 5- ому класі ліцею № 15, відвідує заняття з малювання, ходить до логопеда. З мамою бачилися давно, мама не телефонує, дуже рідко пише повідомлення. ОСОБА_8 зазначила, що з батьком та сестричкою проводять разом вільний час. Дитина виявляє бажання жити з батьком.
Мати дітей, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до позначки в паспорті зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 19.06.2007.
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце лроживання/перебування за адресою: АДРЕСА_2 .
Спеціалістами Служби за допомогою інтернет зв`язку «Вайбер» ОСОБА_2 направлено лист від 12.08.2025 №08/8518/1 про необхідність надання документів до Служби для підготовки проекту висновку про визначення місця проживання її малолітніх дітей та з`ясування її думки.
В заяві від 08.09.2025, ОСОБА_2 написала, що на даний час не заперечує проти проживання дітей з батьком, поки вона знаходиться на заробітках в Республіці Польща. Зазначила, що не планує залишатися на постійне місце проживання за кордоном, має намір повернутися до України та забрати дітей до себе, так як дуже сумує за ними. Також, в заяві ОСОБА_2 написала, що постійно спілкується з дітьми та своєю матір`ю, бабусею дітей, яка проживає разом з ними, надає матеріальну підтримку, привозила ліки, коли діти хворіли, піклувалася про них. ОСОБА_2 повідомила, що в разі загострення військового конфлікту та обстрілів м. Одеси, буде здійснювати заходи щодо переміщення дітей на безпечну територію.
За інформацією Центру соціальних служб Одеської міської ради від 19.08.2025 №04/01-2849 фахівцем із соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Пересипському районі 18.08.2025 здійснено вихід для проведення оцінки потреб сім`ї/особи за адресою, мешкання батька, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , складено акт оцінки потреб сім`ї/особи № 548/СЖО, ВПО. Під час складання акту з`ясовано, що ОСОБА_2 за даною адресою не проживає з 2022 року, оскільки перебуває в Польщі.
ОСОБА_2 18.08.2025 були здійснені телефонні дзвінки, залишено повідомлення в месенджері «Вайбер» з проханням надати актуальну адресу проживання для проведення оцінки потреб, але на телефонні дзвінки та повідомлення відповіді не отримано. Провести оцінку потреб сім`ї/особи ОСОБА_2 не є можливим.
На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради (протокол засідання від 02.10.2025 № 16) керуючись ст.19 п.5, СТ..157, 158, 160 Сімейного кодексу України: орган опіки та піклування - Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним визначення місця проживання малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), зроблено висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.
Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: "питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства".
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що сторони по справі, які проживають окремо, не дійшли остаточної згоди щодо того, з ким будуть проживати їх діти. Хоча відповідач ОСОБА_2 до судового не з`явилась, разом із тим спеціалістам Служби у справах дітей повідомила, що не планує залишатися на постійне місце проживання за кордоном, має намір повернутися до України та забрати дітей до себе. Також повідомила, що у випадку загострення військового конфлікту та обстрілів Одеси, буде здійснювати заходи щодо переміщення дітей на безпечну територію. 
Суд виходить із того, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23 (провадження №61-14116св24). 
Суд констатує, що малолітні діти ОСОБА_3 (11 років) та ОСОБА_4 (4 роки) з вересня 2023 року, тобто більше 2,5 роки, проживають з батьком, який займається їх вихованням, розвитком, забезпечує дітей, у дітей сформувався тісний емоційний зв`язок із батьком. При цьому, мати дітей, ОСОБА_2 , проживає цей період за кордоном, телефонує не часто, що призвело фактично до переривання зв`язку із дітьми, не приймає участі в їх вихованні. Аліменти на утримання дітей, які стягнуті за рішенням Пересипського районного суду м.Одеси від 26.02.2025 року по справі №523/1008/24, не сплачує, що підтверджується розрахунком заборгованості.
У судовому засіданні беззаперечно встановлена прихильність та прив`язаність дитини ОСОБА_3 , яка досягла 11 років, до батька та бабусі, та її бажання проживати з батьком, також встановлено що між дитиною та матір`ю, відповідачкою по справі, протягом життя дитини були різні відносини, судом не встановлено прив`язаності дитини до матері. Малолітня ОСОБА_10 , станом на дату ухвалення судом рішення, ще не досягла 5-ти річного віку, тому суд не мав змоги встановити її думку, разом із тим суд враховує, що фактично з дворічного віку дитина проживає з батьком, а мати активної участі в її житті не приймає. 
З огляду на викладене, суд вважає що визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком буде відповідає найкращим інтересам дітей, забезпечить захист прав як дітей, так і позивача.
Судом встановлено обставини, які характеризують як батька, так і матір дитини. 
Позивач ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей.
Дослідженні в судовому засіданні докази вказують на те, що відносини з дітьми у батька будуються на доброзичливій основі, діти мають достатньо одягу, завжди доглянуті, мають хороший розвиток, соціально-побутові навички відповідають віку, стан здоров`я дітей задовільний, фізичний і психічний розвиток відповідає віку. 
Суд також приймає до уваги, висновок органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, за яким визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком буде відповідати найкращим інтересам дітей, оскільки він є повним та обґрунтованим, відповідає інтересам дітей та вимогам чинного законодавства України. 
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме: добросовісне виконання батьком ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, враховуючи поведінку матері, суд приходить до висновку про те, що проживання дітей з батьком якнайкраще відповідає інтересам дітей та забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, оскільки малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_12 постійно проживають з батьком, з яким у них встановлений дуже тісний емоційний контакт (прив`язаність).
Також судом не встановлено, що батько дітей веде себе аморально та своєю поведінкою може зашкодити розвитку дітей.
Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у їх житті та розвитку, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким вони будуть проживати. При цьому варто зазначити, що у цій справі не вирішується питання про розлучення матері з дітьми, оскільки вона не обмежується у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у вихованні дітей. Більше того, виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дитиною, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні.
Одночасно, враховуючі матеріали справи, суд не вбачає, що позивач у цій справі намагається застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дитини з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби), оскільки першочерговим по даній справі є забезпечення та захист найкращих інтересів дітей, мати яких наразі перебуває за межами країни, однак при цьому згода щодо місця проживання дітей між батьками не досягнута, що підтверджується поясненнями матері наданими Службі у справах дітей Одеської міської ради, в свою чергу позивач за наявності між сторонами конфліктних відносин, також позбавлений можливості забезпечити дітям реалізацію їх соціальних прав.
Враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з батьком відповідає інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до батька, їх вік, не досягнення сторонами остаточної згоди щодо місця проживання дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання дітей разом із батьком.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Пересипська районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 04.05.2026р.

Суддя:        К.О. Далеко