ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 903/810/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Волинської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі - Товариство, позивач) - Каліщук В.П. (адвокат), 
відповідача - Комунального підприємства «Нововолинськтеплокомуненерго» Нововолинської міської ради (далі - Підприємство, відповідач, скаржник) - Жук В.М. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства

на рішення Господарського суду Волинської області від 29.10.2025 (головуюча - суддя Слободян О.Г.)
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 (головуюча - суддя Коломис В.В., судді Миханюк М.В., Саврій В.А.)

у справі за позовом Товариства 
до Підприємства 
про стягнення 8 958 051,31 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу.

1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. Товариство звернулося до суду з позовною заявою до Підприємства про стягнення 8 958 051,31 грн вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу. 

1.2. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов типового договору розподілу природного газу, який укладений шляхом підписання заяви-приєднання, в частині оплати вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Господарський суд Волинської області рішенням від 29.10.2025 у цій справі, яке залишив без змін Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 23.02.2026, позов задовольнив повністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Підприємство, посилаючися на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. У заяві про усунення недоліків Підприємство зазначило, що касаційна скарга подається з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, у зв`язку з тим, що:

4.1.1. судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми матеріального права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №914/570/20 (стосовно того, що визначення обсягів необлікованого природного газу за номінальною потужністю газоспоживаючого обладнання є виключним способом такого визначення, який не передбачає довільного або альтернативного підходу);

4.1.2. суди попередніх інстанцій порушили вимоги статей 13, 74, 76-79, 86 ГПК України (щодо змагальності сторін, обов`язку доказування, належності, допустимості, достовірності та оцінки доказів);

4.1.3. на думку скаржника, суди попередніх інстанцій безпідставно погодились з розрахунком позивача, який не підтверджений належними та допустимими доказами; не перевірили фактичний режим роботи газоспоживаючого обладнання-котлів; не надали оцінку доводам відповідача щодо неможливості роботи обладнання на максимальному навантаженні при сприятливих погодних умовах; не дослідили належним чином первинні документи та технічні характеристики обладнання; дійшли висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що унеможливило правильне вирішення спору.

5. Позиція іншого учасника справи
5.1. Позивач у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив касаційну скаргу Підприємства залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що:
- між Товариством (Оператор ГРП) і Підприємством (споживач) діють відносини щодо надання послуг з розподілу природного газу газорозподільними системами позивача, комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, які регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2494 (далі - Кодекс ГРМ);
- шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання від 01.12.2023 №09420055АМGT016/42GTVL2176-16 до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому між сторонами укладено договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) [далі - Договір];
- згідно з пунктом 2.1 Договору Оператор ГРМ зобов`язується надавати споживачу послуги з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені Договором;
- відповідно до пункту 2.3 Договору розподілу природного газу, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені Договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом ГРМ;
- працівниками Товариства 13.03.2025 у місці знаходження точки комерційного обліку споживача за адресою: Волинська область, м. Нововолинськ, вулиця Луцька 25-г, в присутності представника Підприємства складено акт перевірки технічного стану вузла обліку №165 та здійснено демонтаж лічильника газу - ЛГК G1600 №7491, 2002 року випуску (далі - ЗВТ) для проведення його позачергової повірки відповідно до листа від 11.03.2025 (вих. №086355/2025), про що складено протокол від 13.03.2025 №1 щодо направлення ЗВТ на позачергову чи експертну повірку; 
- лічильник газу G1600 №7491, 2002 року випуску був направлений на позачергову повірку до Волинської філії ДП "Львівстандартметрологія" за адресою: м. Луцьк, вул. Світла, 4;
- акт перевірки та протокол підписані представником відповідача без жодних зауважень чи заперечень;
- на час відсутності основного ВОГ встановлено підмінний лічильник$
- ДП "Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" в особі Волинської філії 14.03.2025 проведено позачергову повірку лічильника газу - ЛГК G1600, №7491, 2002 року випуску, за результатами якої даний ЗВТ було визнано непридатним до застосування, зокрема внаслідок невідповідності його метрологічних характеристик вимогам ДСТУ 9033:2020, про що видано довідку про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 14.03.2025 №72/1-4207;
- із довідки про непридатність ЗВТ від 14.03.2025 №72/1-4207 вбачається, що зазначений лічильник визнаний непридатним, як такий, що не відповідає вимогам ДСТУ 9033:2020 [похибка вимірювання перевищує допуск: Qmin - 9,64% (допуск від +3 до -6; 0,15 Qmax -0,825% (допуск від +3% до -3%; Qmax +0,322% (допуск від +3% та -3%];
- працівниками Підприємства відправлено лічильник в ремонт на завод виробник "Івано-Франківський завод "Промприлад", де 20.03.2025 проведено ремонт, технічне обслуговування та модернізацію лічильника газу. Встановлено необхідність заміни комплектуючих відповідно до дефектного акта, про що складено акт невідповідності лічильника від 20.03.2025;
- за наслідками виявленого порушення, у відповідності пунктів 1, 2 глави 5 розділу XI Кодексу ГРМ, 18.03.2025 представниками Товариства за адресою об`єкта споживача: Волинська область, м. Нововолинськ, вулиця Луцька 25-г, в присутності представників Підприємства - головного інженера Савченко С.М. та головного енергетика Яслинського Р.М., оформлено акт про порушення №1346, яким зафіксовано вид порушення, передбачений підпунктом 3 пункту 3 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ, а саме пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно;
- акт про порушення від 18.03.2025 №1346 підписаний представниками споживача та головним енергетиком Яслинським Р.М. у акті зроблено застереження, що на час відсутності основного лічильника (був знятий на позачергову повірку), було встановлено підмінний лічильник. Інших зауважень чи заперечень з боку представників відповідача заявлено не було;
- відповідно до акта про порушення від 18.03.2025 №1346 споживача повідомлено про необхідність з`явитись на засідання комісії з розгляду актів про порушення, яка буде проводитись 03.04.2025 за адресою: м. Луцьк, вул. І. Франка, 12 о 10:00 год;
- засідання комісії з розгляду актів про порушення відбулося 03.04.2025, на якому розглянуто акт про порушення від 18.03.2025 №1346 в присутності директора Підприємства та інших уповноважених представників споживача;
- за результатом засідання комісії з розгляду актів про порушення, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) або зміна режиму нарахування об`ємів природного газу, 03.04.2025 прийнято рішення щодо задоволення акта про порушення від 18.03.2025 №1346 з проведенням перерахунку об`єму розподіленого (спожитого) природного газу у відповідності до підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ;
- внаслідок задоволення акта про порушення від 18.03.2025 №1346 складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу за період з 01.03.2025 07:00 до 13.03.2025 10:00 [обсяг необлікованого (донарахованого) об`єму склав 404 681,38 м3] на суму 8 958 051,31 грн;
- супровідним листом від 03.04.2025 №ВлФ/102/1/4-ВИХ-1864-25 акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму газу та його вартості у 2-х примірниках та рахунок на оплату №ВлФ/1043-ВИХ-2191-25, у якому вказано про необхідність сплати заборгованості у розмірі 8 958 051,31 грн, вручені відповідачу, що підтверджується відміткою директора Підприємства про отримання на листі;
- Товариство 24.04.2025 звернулося до Підприємства з вимогою про сплату 8 958 051,31 грн необлікованого (донарахованого) об`єму газу у строк протягом 7 днів з дня її отримання, яка залишена відповідачем без задоволення;
- Товариство 30.04.2025 надіслало Підприємству лист щодо необхідності підписання примірника акта-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму газу та здійснення оплати;
- Підприємство 09.06.2025 звернулося до Товариства з листом №333/3-03, в якому повідомило про можливість розглянути мирне врегулювання ситуації щодо необлікованих (донарахованих) обсягів газу, запропонувавши оплатити 2 891 427,63 грн необлікованого (донарахованого) обсягу газу та укласти договір реструктуризації;
- Товариство зазначило, що Кодекс ГРМ не дає права Оператору на власний розсуд приймати рішення щодо порядку та умов нарахування обсягів спожитого необлікованого природного газу та його вартості, а чітко регламентує період та умови розрахунку. Відтак, Товариство не може вийти за межі визначеного зазначеним нормативно-правовим актом, через що і не надало згоди на запропоновані умови мирного вирішення питання відшкодування збитків;
- враховуючи викладене, Товариство звернулося до суду з позовом про стягнення з Підприємства 8 958 051,31 грн вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу.

6.2. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду, зокре6ма, на таке.

6.2.1. Позивачем здійснено розрахунок необлікованих донарахованих обсягів природного газу за період 01.03.2025 07:00 до 13.03.2025 10:00, кількість ГСО (1) - 2 шт, номінальна потужність (у м3) однієї одиниці ГСО (2) - 832,59, кількість годин роботи ГСО - 291. Всього: 484 567,38 м3. Обсяг спожитого природного газу за даний період (3) - 79 886 м3, різниця між донарахованим обсягом природного газу та фактично спожитим об`ємом природного газу (37 140,48 - 7 647,06=29 493,42) - 404 681,38 м3, середньоарифметичне значення маржинальної ціни придбання за 1 тис. м3 з ПДВ (4) - 22 136,06 грн, вартість не облікованого (донарахованого) природного газу (404 681,38 х 22 136,06) - 8 958 051,31 грн.

6.2.2. У розрахунку вказані значення: 1 - газоспоживаюче (газовикористовуюче) обладнання (2 котли КВГ 7,56-150 встановлені за адресою об`єкту відповідача (м. Нововолинськ, вул. Луцька, 25-Г), зокрема їх наявність підтверджується актом №165 перевірки технічного стану вузла обліку, додатком №4 до Типового договору розподілу Розрахунок втрат і витрат природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача; 2 - згідно з додатком №4 до Типового договору розподілу Розрахунок втрат і витрат природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача за адресою об`єкту Відповідача (м. Нововолинськ, вул. Луцька, 25-Г); 3 - дані фактичного споживання підтверджуються роздруківками з коректора Універсал-02 №6419; 4 - згідно з інформацією щодо середньої маржинальної ціни придбання.

6.2.3. Відповідач не заперечував фактів споживання природного газу, позаштатної роботи лічильника газу ЛГК G1600 №7491, 2002 року випуску (відсутності зміни показань лічильника газу при фактичному його споживанні) та не оспорив його непридатності, яка підтверджена довідкою про непридатність ЗВТ від 14.03.2025 №72/1-4207, виданою ДП "Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" в особі Волинської філії.

6.2.4. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначив, що відповідно до умов Типового договору розподілу природного газу для непобутових споживачів, саме споживач відповідає за належний стан та збереження засобу вимірювальної техніки, а також за своєчасне проходження його періодичної повірки. Підприємством належним чином виконується ця вимога. Водночас, відповідач доводив, що лічильник газу, заводський №7491 марки G 1600 ЛГ-К-Ех - 200-1/30-1,6-1-Ех пройшов повірку та отримав Свідоцтво №5/4-157, чинне з 29.03.2023 до 28.05.2025; під час проведення демонтажу даного ВОГ 13.03.2025 відмови у доступі до об`єкта не було, цілісність пломб не порушено, несанкціоноване втручання відсутнє.

6.2.5. Під час проведення позачергової повірки 14.03.2025 Волинською філією ДП "Львівстандартметрологія" виявлено похибку вимірювань в діапазоні Qmin- 9,64% (допустима похибка від +3% до -6%), тобто перевищення на 3,64%. В інших діапазонах похибки не зафіксовано. При цьому, відповідач вважав, що зазначене не є повним виходом з ладу ЗВТ, а лише відхиленням у межах, які не могли спричинити значного недообліку, жодних ознак втручання у роботу приладу обліку не встановлено.

6.2.6. Відповідач вказував, що необхідно враховувати фактори, що унеможливлюють такий значний об`єм споживання газу в зазначений період. Крім того, ліміт річного споживання газу, за останні 5 років, для підприємства кожного року, незалежно від температури наріжного повітря, зменшується на 10% та вимушує підприємство працювати в ощадному режимі. Також з метою економії газу підприємство активно впроваджує енергозберігаючі заходи. Дані по витраті газу ставлять під сумнів те, що лічильник міг недораховувати спожитий газ. Також відповідач посилався на роздруківки годинного архіву за березень 2025 року та журнали роботи операторів газової котельні, в яких щоденно фіксуються: час роботи котлів; режим їх завантаження; показники приладів контролю; витрати палива (газу) на опалювальний період. 

6.2.7. З огляду на викладене відповідач вважав, що журнали можуть бути використані як належний доказ реального споживання відповідачем газу за спірний період, а відтак вважає, що у цій справі існує можливість визначити фактичні обсяги газу, виходячи із середньодобових показників роботи котельні, підтверджених журналами операторів газової котельні 15-го Мікрорайону дільниці №2 та показниками лічильників обліку теплової енергії, що встановлені на кожному котлі.

6.2.8. Відповідач надав докази, що, на його думку, підтверджують фактичні обсяги споживання газу у спірний період, а саме: копії з журналів роботи операторів котельні, де відображено погодинну роботу котлів, тиск газу, тиск повітря, температуру котла; температуру обробки, температуру подачі, тиск та інші необхідні параметри; копію довідки про фактично відпрацьований період котельнями Підприємства в березні 2025 року; копію службової записки начальника ВТВ підприємства від 01.04.2025, що підтверджує фактичний режим експлуатації обладнання; копію наказу Підприємства від 01.04.2025 за №53 "Про зменшення тривалості опалювального періоду в березні 2025 року"; копію довідки Волинського обласного центру з гідрометеорології від 02.04.2025 за №993-1-405/993-05 про середньодобову температуру повітря за березень 2025 року.

6.2.9. На думку відповідача, розрахунок за номінальною потужністю газового обладнання є винятковим способом, який може застосовуватися лише у разі неможливості точнішого визначення фактичних обсягів спожитого газу. Якщо ж наявні дані, що дають змогу визначити споживання за середньодобовим показником попередніх періодів чи іншими документально підтвердженими відомостями, саме такий спосіб має застосовуватися, оскільки, він відповідає принципам пропорційності та справедливості.

6.2.10. Доводи скаржника, колегія суддів апеляційної інстанції вважала безпідставними, оскільки, Кодексом ГРМ, затвердженого Регулятором, не передбачено взяття до уваги при проведенні розрахунків обсягів споживання минулих років, зокрема, відомостей журналів роботи операторів газової котельні, навіть у випадку їх належного підтвердження (фіксації). Такі дані можуть враховуватись при фактах несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, але не мають жодного значення при позаштатному режимі роботи ЗВТ.

6.2.11. Колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що журнали роботи операторів газової котельні не підтверджують дати виходу з ладу ЗВТ споживача, тобто коли саме зазначений лічильник газу почав працювати в позаштатному режимі (не обліковувати та/або неправильно обліковувати фактично спожитий природний газ). Крім того, такі журнали та інформація із них не можуть бути допустимим доказом у справі, оскільки, є односторонніми.

6.2.12. Суд апеляційної інстанції вказав, що як встановлено судами обох інстанцій, у відповідача не встановлено дублюючого приладу обліку, за даними якого можна було б прослідкувати динаміку споживання і достовірно встановити вихід з ладу ЗВТ. Інших способів підтвердження моменту зупинки ВОГ фактично не існує, і Регулятором не передбачено.

6.2.13. Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з періодом нарахування, обраним позивачем, а саме, з початку розрахункового періоду, оскільки, жодними засобами доказування не підтверджено конкретної дати виходу з ладу ЗВТ.

6.2.14. Колегія суддів апеляційної інстанції врахувала, що Акт перевірки від 13.03.2025, протокол щодо направлення ЗВТ на позачергову перевірку чи експертну повірку від 13.03.2025, акт про порушення від 18.03.2025 №1346 підписані представниками відповідача без заперечень. Представник відповідача був присутній на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, що відбулося 03.04.2025. При цьому, відповідач не оскаржував рішення комісії Оператора ГРМ з розгляду актів про порушення від 03.04.2025, згідно з яким задоволено акт про порушення від 18.03.2025 №1346 з проведенням перерахунку об`єму розподіленого (спожитого) природного газу у відповідності до підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ.

6.2.15. На думку суду апеляційної інстанції, безпідстаними є доводи Підприємства про відсутність повного виходу з ладу ЗВТ та про те, що лічильник газу - ЛГК G1600, № 7491, 2002 року випуску не містить жодних ознак несанкціонованого втручання в його роботу, оскільки, довідкою про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 14.03.2025 №72/1-4207, виданою ДП "Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" в особі Волинської філії встановлено, що ЗВТ не відповідає вимогам ДСТУ 9033:2020 та визнано непридатним до застосування [похибка вимірювання перевищує допуск: Qmin - 9,64% (допуск від + 3 до -6; 0,15 Qmax - 0,825% (допуск від + 3% до - 3%; Qmax + 0,322% (допуск від + 3% та - 3%]. Належним чином документально підтверджений факт непридатності ЗВТ свідчить про повну непридатність і неможливість подальшої експлуатації такого лічильника газу.

6.2.16. Суд апеляційної інстанції вказав, що наведений відповідачем розрахунок обсягів спожитого газу в період з 01.03.2025 до 13.03.2025 не передбачений Кодексом ГРМ, оскільки, зазначений нормативно-правовий акт не визначає альтернативних розрахунків, окрім як за номінальною потужністю неопломбованого газоспоживаючого обладнання.

6.2.17. Суд апеляційної інстанції зазначив, що Кодекс ГРМ не дає права Оператору ГРМ на власний розсуд приймати рішення щодо порядку та умов нарахування обсягів спожитого необлікованого природного газу та його вартості, а чітко регламентує період, параметри та спосіб розрахунку. Крім того, у листах від 23.06.2025 №708/16.3.2/7-25, від 01.07.2025 №7502/16.3.2/7-25 НКРЕКП зробила висновки про правильність здійсненого перерахунку (донарахувань) об`єму переданого споживачу природного газу.

6.2.18. Щодо показів іншого ЗВТ, на які вказує апелянт після 13.03.2025, то колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що Кодексом ГРМ не передбачено взяття до уваги при здійсненні розрахунку вартості необлікованого природного газу даних повіреного ВОГ (ЗВТ) в період, який не є спірним. З тих же міркувань акти наданих послуг за березень 2021 року, березень 2022 року, березень 2023 року, березень 2024 року не можуть бути належними доказами, оскільки, жодним нормативно-правовим актом не передбачено застосування аналогічних попередніх чи майбутніх періодів при проведенні перерахунку при непридатному ВОГ (ЗВТ) за конкретний період часу.

6.2.19. Оскільки, під час проведення позивачем позачергової повірки лічильника газу, за результатами якої даний ЗВТ визнано непридатним до застосування, колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з судом першої інстанції про наявність правових підстав про стягнення з відповідача необлікованого (донарахованого) обсягу природного газу у заявленому розмірі, що ґрунтується на належних та допустимих доказах у справі.

6.2.20. Колегія суддів апеляційної інстанції зазначила про нерелевантність до цих правовідносин судової практики, на яку посилається апелянт (постанови Верховного Суду у справах №914/570/20, №922/2477/20, №927/843/19), оскільки, висновки, на які посилається відповідач, стосуються правовідносин та обставин, які відрізняються від тих, що є предметом розгляду у цій справі, а справи №910/9513/20 в Єдиному державному реєстрі судових рішень взагалі не існує.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Верховний Суд ухвалою від 30.04.2026, зокрема, відкрив касаційне провадження у справі №903/810/25 на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
8.1. Згідно з приписами статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

8.3. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.4. При цьому, самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.

8.5. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.6. Дослідивши доводи та покликання, викладені у касаційній скарзі у контексті підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства на оскаржувані судові рішення з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК, слід закрити, з огляду на таке.

8.7. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.8. За змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.9. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

8.10. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) спірні питання виникли у подібних правовідносинах; (2) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду.

8.11. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

8.12. Стосовно того, що вважається правовим висновком Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або низки норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.13. Підставою для касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.14. При цьому, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, за цією підставою касаційного оскарження обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.15. Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а крізь призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

8.16. Надаючи оцінку наведеним доводам скаржника щодо неврахування судами попередніх інстанцій правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 05.07.2022 у справі №914/570/20, Верховний Суд виходить з такого.

8.17. Слід зазначити, що постанова від 05.07.2022 у справі №914/570/20 ухвалена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, а не Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, як зазначає скаржник. 

8.18. Предметом судового розгляду у цій справі є стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу. 

8.18.1. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов типового договору розподілу природного газу, який укладений шляхом підписання заяви-приєднання, в частині оплати вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу.

8.19. Предметом судового розгляду у справі №914/570/20 було:
- визнання неправомірними дій щодо складення акта про порушення, щодо проведення донарахування необлікованого об`єму природного газу, щодо здійснення донарахування об`єму природного газу (первісний позов);
- стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу (зустрічний позов).

8.19.1. Первісні позовні вимоги обґрунтовані тим, що Оператор ГРМ не мав підстав для здійснення перерахунку об`єму розподіленого (спожитого) природного газу, оскільки:
- акт про порушення не був складений в день виїзду представників Оператора ГРМ на об`єкт, не був наданий представнику споживача, якому не роз`яснювалось право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень, що є порушенням пунктів 1-3 глави 5 розділу XI Кодексу ГРМ;
- глава 2 розділу XI Кодексу ГРМ не містить у своєму складі такого виду порушення, як визнання непридатним лічильника за результатами позачергової повірки;
- підпункт 1 пункту 4 глави 4 розділу XІ Кодексу ГРМ визначає, що визнання лічильника газу непридатними до застосування може бути підставою для складання акта про порушення за наявності однієї із умов: пропущення строку періодичної повірки лічильника газу або проведення позачергової або експертної повірки. У цьому випадку строк не порушено, повірка була періодичною; в акті безпідставно вказано про позачергову повірку;
- розрахунок вартості недорахованого об`єму природного газу є арифметично неправильним, оскільки, сума вартості розрахована та пред`явлена для оплати разом з податком на додану вартість.

8.19.2. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані таким:
- наявність факту роботи ВОГ в позаштатному режимі (непридатність ЗВТ) є порушенням у розумінні підпункту 1 пункту 3 глави 2 розділу XІ Кодексу ГРМ, яке кваліфікується "не з вини споживача"
- акт про порушення складений за участі представника споживача, який підписав акт та не мав жодних зауважень чи заперечень;
- акт - розрахунок необлікованого (донарахованого) природного газу був складений відповідно до пункту 4 глави 4 розділу XІ Кодексу ГРМ.

8.19.3. Зі змісту судових рішень у справі №914/570/20 вбачається, що суди першої інстанції, задовольняючи первісний позов і відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, виходили з такого:
- 21.01.2020 комерційний ВОГ знято саме на позачергову повірку. Оригінал акта позивача за первісним позовом містить підкреслене слово "чергової". Оригінал акта, що наданий Оператором ГРМ, таке підкреслення не містить;
- повідомлення споживачем про необхідність проведення чергової повірки засобу обліку не виключає позачергової повірки, якщо при перевірці комерційного ВОГ виникає сумнів щодо результатів вимірювання об`єму природного газу та/або метрологічних характеристик комерційного ВОГ чи його складових, а в цьому випадку при огляді ВОГ виявлено неправильне програмування коректора Універсал;
- визнання лічильника непридатним не є беззаперечною підставою для здійснення донарахування обсягу газу;
- в жодному акті, протоколі чи іншому документі, складеному Оператором ГРМ не вказано про роботу лічильника чи його складових у позаштатному режимі;
- відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за умови відсутності пошкодження лічильника, пропущення строку періодичної повірки лічильника газу з вини споживача або несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та за наявності справного обчислювача (коректора) об`єму газу, який не містить зареєстрованих та зафіксованих у звітах повідомлень про роботу лічильника газу в позаштатному режимі, несправність лічильника внаслідок його невідповідності нормативним документам у сфері метрології, встановлена за результатами позачергової або експертної повірки, не є підставою для здійснення перерахунку споживачу об`єму розподіленого (спожитого) природного газу відповідно до пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем (постанова від 02.12.2020 у справі №906/962/18);
- відсутні підстави здійснювати донарахування об`єму природного газу внаслідок встановлення несправності лічильника, зважаючи на вчасне повідомлення споживачем про проведення чергової повірки лічильника; відсутність фіксації позаштатного режиму роботи лічильника; відсутність доказів несанкціонованого втручання в роботу лічильника, пошкоджень лічильника, порушень вимог щодо експлуатації ЗВТ, які могли вплинути на результати вимірювання та зауважень до роботи коректора Універсал. Несправність лічильника внаслідок його невідповідності нормативним документам у сфері метрології, встановлена за результатами позачергової або експертної повірки, не є підставою для здійснення перерахунку споживачу об`єму розподіленого (спожитого) природного газу відповідно до пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ;
- складання акта-розрахунку від 13.02.2020 щодо необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу і його вартості у період з 01 - 12.02.2020 на підставі акта про порушення від 23.01.2020, дії щодо складення якого визнані судом неправомірними, суперечить пункту 11 глави 5 розділу 11 Кодексу ГРМ, оскільки, не приймалось відповідне рішення комісії;
- споживач здійснює захист свого порушеного права у спосіб, що не заборонений законом, який у сукупності із рештою позовних вимог, як первісних, так і зустрічних, спрямований на повний та ефективний захист його прав та інтересів. Крім цього, пунктом 12 глави 5 розділу XI Кодексу ГРМ передбачено можливість оскарження об`єму та/або вартості необлікованого (донарахованого) природного газу в судовому порядку.

8.20. З огляду на викладене вище (дивись розділ 6, пункти 8.18 - 8.19.3 цієї постанови) спірні правовідносини виникли за істотно різних обставин, різної доказової бази, різних доводів, аргументів і заперечень та мають відмінні підстави позову, що виключає подібність правовідносин, з огляду на критерії подібності, вказані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, та міркування, викладені у цій постанові.

8.21. Проаналізувавши зміст постанови від 05.07.2022 у справі ;914/570/20, за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, та наявність/відсутність правових висновків, які невраховано судами під час розгляду цієї справи, Верховний Суд дійшов висновку про неподібність цих справ за наведеними істотними правовими ознаками зі справою, що розглядається, і тому застосування норм права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказане скаржником для порівняння судове рішення Верховного Суду - релевантним до обставин цієї справи.

8.22. Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Великої Палати Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Великої Палати Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

8.23. Отже, Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду та, на яку посилається скаржник, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі.

8.24. З урахуванням наведеного, встановивши неподібність правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Підприємства з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.25. Що ж до посилань скаржника на пункт 4 частини другої статті 287 та пункт 1 та частини третьої статті 310 ГПК України, то слід зазначити таке.

8.26. Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.27. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.28. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, від 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 02.12.2021 у справі №922/3363/20, від 16.12.2021 у справі №910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі №922/2447/21, тощо.

8.29. Проте, під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстави касаційного оскарження, визначеної у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено наявність підстав для закриття касаційного провадження, що свідчить необґрунтованість вказаної підстави.

8.30. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.31. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.32. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду даного господарського спору (зокрема, дивись розділ 6 цієї постанови), до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.33. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

8.34. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейський суд з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.35. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.36. Слід зазначити, що в силу приписів частини другої статті 309 ГПК України формальні порушення не можуть бути підставою для скасування з формальних міркувань правильного по суті і законного рішення.

8.37. Верховний Суд вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, у тій мірі, що узгоджуються з міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові. 

8.38. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

8.39. Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. З огляду на викладене у цій постанові, касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, слід закрити.

9.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.4. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені скаржником, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати
10.1. Судовий збір сплачений за подання касаційної скарги у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Суд касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Нововолинськтеплокомуненерго» Нововолинської міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 29.10.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі №903/810/25 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Комунального підприємства «Нововолинськтеплокомуненерго» Нововолинської міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 29.10.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі №903/810/25 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Волинської області від 29.10.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі №903/810/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов