Справа № 450/4047/25 
Провадження № 2/450/364/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Мельничук І. І.
з участю секретаря судового засідання  Дикої О. Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Сидорак Наталія Богданівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :
в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Сидорак Наталія Богданівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності, в якому позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,250 га, кадастровий номер 4623685600:01:002:0213, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 05 липня 2022 року приватним нотаріусом Віблим Л. З., після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з указаним заповітом, спадкодавця заповіла позивачу (її сину) житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що він у встановлений законом строк прийняв спадщину та 01 серпня 2023 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок. Однак, згодом при зверненні до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 4623685600:01:002:0213, на якій розташований цей будинок, нотаріусом було відмовлено. Підставою для відмови стала наявність іншого (попереднього) заповіту від 01 вересня 2015 року, згідно з яким спадкодавця заповіла земельну ділянку відповідачам — ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилається на принцип єдності юридичної долі житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розміщений. Позивач наголошує, що згідно зі статтями 377, 1225 ЦК України та статтею 120 ЗК України, право власності на земельну ділянку має переходити до особи, яка набула право власності на розташовану на ній будівлю. Крім того, позивач акцентує увагу на правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 675/2372/16-ц, згідно з яким спадкування житлового будинку за заповітом, складеним пізніше, визначає і долю земельної ділянки, необхідної для його обслуговування, незалежно від наявності попередніх розпоряджень щодо самої землі. Відтак, позивач вважає, що його право як власника будинку на спадкування земельної ділянки, яка складає з ним єдину садибу, не визнається, що і стало причиною звернення до суду.
У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак остання подала на адресу суду заяву про слухання справи за відсутності позивача та його представника, в заяві позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.
Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися і про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи.
Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правові відносини:
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 видане 21.12.2022 року.
Судом встановлено, що на день смерті спадкодавцю, окрім іншого, належав житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 4623685600:01:002:0213, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розташований вказаний будинок, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.05.2008 р., виданого Раковецькою сільською радою, Львівської області, Пустомитівського району згідно з рішення виконкому №68 від 22.11.2007 року (наявний в належним чином завіреній спадковій справі №5/2003) та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
За життя ОСОБА_5 розпорядилася належним їй майном, склавши 01 вересня 2015 року заповіт, посвідчений секретарем виконкому Раковецької сільської ради, яким заповіла земельну ділянку кадастровий номер 4623685600:01:002:0213 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (відповідачам у справі). Однак, 05 липня 2022 року заповідачка склала новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Віблим Л. З., яким житловий будинок АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 (позивачу у справі).
Позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 01.08.2023 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Проте у видачі свідоцтва на земельну ділянку йому було відмовлено постановою приватного нотаріуса від 14.08.2025 року у зв`язку з наявністю попереднього заповіту від 2015 року на ім`я інших осіб.
Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позивач на підставах встановлених законом набув право на спадкування майна, як особа визначена у заповіті, що відповідає вимогам ст. 1223 ЦК України.
При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.  Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Своїм правом на складення заповіту ОСОБА_5 вперше скористалась 01.09.2015 року, однак такий заповіт був скасований, оскільки 05.07.2022 року було складено новий заповіт, яким спадкодавця заповіла житловий будинок своєму синові ОСОБА_1 . 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким правом скористався позивач, оскільки отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, на якій збудовано успадкований ним житловий будинок.
На думку суду, позивачу помилково відмовлено у реалізації права на спадкування земельної ділянки оскільки земельна ділянка, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і на якій розташований успадкований житловий будинок, складає єдину садибу і є нерозривно пов`язаною між собою.
Відповідно розпорядження у заповіті від 05.07.2022 року щодо житлового будинку суперечить змісту заповіту від 01.09.2015 року в частині розпорядження земельною ділянкою, а отже, пізніший заповіт у цій частині скасував попередній.
Такий висновок суду повністю відповідає приписам частин 2, 3 ст. 1225 ЦК України, відповідно до якої, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Така позиція, щодо переходу права власності на земельну ділянку під час спадкування, повністю узгоджується і з загальним принципом цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою визначеними в ст. 377 ЦК України, - до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України та ст. 120 Земельного кодексу України, - у разі набуття права власності на житловий будинок, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, до набувача переходить право власності на цю земельну ділянку або її частину, на якій вона розміщена.
У правовій позиції Верховного Суду, в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі №675/2372/16-ц зроблено висновок, що частин 2, 3 ст. 1225 ЦК України земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що була надана спадкодавцю у власність у межах нормативів, на якій розташований успадкований будинок, переходить у власність спадкоємців за заповітом, якщо у заповіті спадкодавцем висловлена воля лише відносно будинку.
Оскільки земельна ділянка площею 0,2500 га. повністю відповідає нормативам для будівництва і обслуговування житлового будинку в сільській місцевості, визначеним у п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України, з врахуванням викладених норм закону та правової позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту а тому позов слід задовольнити.
Керуючись статтями 15, 377, 392, 1216, 1225, 1254, 1268-1270 ЦК України, статтями 120, 121 ЗК України, статтями 2, 4, 5, 11, 13, 141, частиною 2 статті 247, статтями 258, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 4623685600:01:002:0213, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05.05.2026 року.

Суддя: І. І. Мельничук