Справа № 167/1424/25  Провадження №11-кп/802/442/26 | Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
| Доповідач:                 ОСОБА_2

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді -      ОСОБА_2 ,
суддів -       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
за участю секретаря –     ОСОБА_5 ,
прокурора -      ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої вирішується 
питання про застосування примусових 
заходів медичного характеру   ОСОБА_7 ,
законного представника -     ОСОБА_8 ,
захисника -       ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні – прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 24 березня 2026 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно  ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 24 березня 2026 року визнано доведеним, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженка м. Рожище Рожищенського району Волинської області, зареєстрована та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, не одружена, офіційно не працююча, з середньою освітою, раніше не судима, перебуваючи в стані обмеженої осудності, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 297 КК України.
Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом в примусовому порядку.
Також ухвалою суду вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно ухвали суду 22.12.2025 року до Рожищенського районного суду Волинської області надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 (м.Ківерці) ЛРУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 , затверджене прокурором Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_10 , про застосування стосовно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді поміщення до спеціального лікувального закладу, у кримінальному проваджені відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025030590000274 від 20.04.2025 року за ознаками складу суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.297 КК України.
Згідно клопотання, 19.04.2025 року приблизно у період часу з 22 год 30 хв по 23 год 00 хв ОСОБА_7 , перебуваючи на кладовищі, яке розташоване по вул.Селянській у м.Рожище Луцького району Волинської області, таємно, викрала електропроводку з лампадки, яка була встановлена потерпілою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на могилі померлого сина – військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого ОСОБА_7 , перебуваючи на вищезазначеному кладовищі, викинула лампадку за межі кладовища.
Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати на кладовищі, з могили, де поховано військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , викрала три лампадки та скляну вазу, які були встановлені потерпілою ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на могилі померлого чоловіка. Після чого ОСОБА_7 , перебуваючи на вищезазначеному кладовищі, викинула вказані предмети за межі кладовища на сміттєзвалище.
Згодом ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати на кладовищі, з могили, де поховано військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , викрала дві гіпсові фігури янголів та дві лампадки, які були встановлені потерпілою ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на могилі померлого чоловіка. Після чого ОСОБА_7 викинула вказані предмети за межі кладовища на сміттєзвалище.
Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати на кладовищі, з могили, де поховано військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , викрала лампадку, яка була встановлена потерпілою ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на могилі померлого брата, та розкидала квіти. Після чого ОСОБА_7 викинула лампадку за межі кладовища на сміттєзвалище.
В подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати на кладовищі, на могилі, де поховано військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , розбила дві лампадки, фігурку янгола з мармурової крихти, скляний куб, скляну колбу з трояндою, пластикову свічку та керамічну фігуру янгола, які були встановлені потерпілою ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на могилі померлого сина.
Також ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати на кладовищі, на могилі, де поховано військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , розбила чотири лампадки та гіпсову фігуру янгола, які були встановлені потерпілою ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , на могилі померлого чоловіка, чим спричинила наругу над вказаними могилами.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями, котрі виразилися у нарузі над могилами, незаконним заволодінням предметами, що знаходяться на могилі, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України.
У поданій апеляційній скарзі прокурор вказує про необхідність скасування оскарженої ухвали у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що ОСОБА_7 на час вчинення суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, перебувала в стані неосудності, що стверджується висновком судово-психіатричного експерта №322 від 28.11.2025 Волинської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» ОСОБА_24 . Проте суд першої інстанції всупереч встановленим обставинам надав іншу оцінку доказам та дійшов висновку про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, у стані обмеженої осудності. Крім того ухвала суду не містить висновків щодо задоволення клопотання слідчого.
Просить оскаржену ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №12025030590000274 від 20.04.2025 стосовно ОСОБА_7 .
Визнати доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, у стані неосудності.
Виключити із мотивувальної частини ухвали суду посилання на визнання доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, у стані обмеженої осудності. В іншій частині ухвалу залишити без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримала, доводи ОСОБА_7 та її законного представника, захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
За положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено особливий порядок кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
За змістом ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Зокрема, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має містити виклад фактичних обставин суспільно небезпечного діяння, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію суспільно небезпечного діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання суспільно небезпечного діяння.
Положення ст. 513 КПК України передбачають, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. І тільки визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано не було.
З вказаних вище норм вбачається, що в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру викладаються фактичні обставини суспільно небезпечного діяння, які прокурор вважає встановленими, проте, відносно формулювання цих обставин та інших складових клопотання немає в законі будь - яких застережень чи вимог. Спосіб же викладення формулювання фактичних обставин та правильність зазначення інших відомостей може бути предметом оцінки суду лише під час судового розгляду кримінального провадження, який відповідно, до вимог ст. 337 КПК України проводиться лише стосовно особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння і лише в межах зазначених у клопотанні фактичних обставин відповідно до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.
Перевіривши матеріали провадження та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , крім іншого, містить виклад фактичних обставин суспільно небезпечного діяння, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію та формулювання суспільно небезпечного діяння, із зазначенням обставин, які підлягають доказуванню, а також інформацію про те, що особа підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України, про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
Водночас, судом першої інстанції у своєму рішенні викладено висновки, що ОСОБА_7 вчинила суспільно-небезпечну дію, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 297 КК України, у стані обмеженої осудності, оскільки остання в період вчинення інкримінованих їй протиправних дій страждала на хронічний психічний розлад у формі органічного шизофреноподібного розладу (F06.2), внаслідок чого не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції належним чином не встановлено психічний стан ОСОБА_7 та передчасно або ж помилково зазначено про обмежену осудність останньої, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам закону.
Визначальним при визначенні конкретної процедури здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру є встановлення осудності особи як обов`язкової ознаки суб`єкта кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 18 КК України).
Так, осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку судово-психіатричного експерта №320 від 28.11.2025 (ас 164-166), відповідно до якого ОСОБА_7 на час вчинення інкримінованих їй протиправних дій страждала на хронічний психічний розлад у формі органічного шизофреноподібного розладу (F06.2), внаслідок чого не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_7 також страждає на хронічний психічний розлад у формі органічного шизофреноподібного розладу, внаслідок чого не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді поміщення до спеціального лікувального закладу.
На момент прийняття судового рішення відсутні дані про одужання або інші зміни у стані здоров`я ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції пославшись в мотивувальній частині ухвали на доведення вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, у стані обмеженої осудності водночас зробив посилання про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, що являє собою суперечності у висловлених висновках суду. 
Предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що суд першої інстанції не звернув уваги, крім того неодноразово в тексті ухвали вказував саме про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, а не суспільно небезпечного діяння з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, як це встановлено зазначеними вище нормами Закону, зокрема, положеннями ст. 513 КПК України. 
У зв`язку з наведеним суд помилково зазначив в мотивувальній частині ухвали про «доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України». 
Крім того, судом першої інстанції застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом в примусовому порядку, проте в резолютивній частині судового рішення відсутній висновок суду щодо задоволення клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру, яким фактично і було ініційоване застосування таких примусових заходів медичного характеру.
За таких суперечливих висновків суду, ухвала про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 не може вважатися законною і обґрунтованою.
Оскаржена ухвала суду за змістом не відповідає вимогам ст.ст. 370, 513 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалите законне та обґрунтоване судове рішення, що у відповідності з приписами ст.ст. 409, 412, 415 КПК України, й тягнуть за собою скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок чи ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При цьому апеляційний суд згідно з ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про осудність чи неосудність ОСОБА_7 у період вчинення нею суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 24 березня 2026 року скасувати та призначити новий розгляд клопотання у суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді, слід врахувати викладене вище, дослідити фактичні обставини провадження, а також перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора та, з використанням наданих процесуальних можливостей, ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні – прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 24 березня 2026 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд клопотання у суді першої інстанції.

Головуючий

Судді