Справа № 503/923/26
Провадження № 1-кп/503/127/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в залі суду в м. Кодима у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, судове провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026166180000148 від 30.05.2026 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магнітогорська Челябінської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , на посаді радіотелефоніста-регулювальника 2 дорожньо-комендантського відділення 3 дорожньо-комендантського взводу 2 дорожньо-комендантської роти, у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 
- 27.06.2024 року вироком Кодимського районного суду Одеської області за ст. 3901 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік;
- 12.08.2024 року вироком Кодимського районного суду Одеської області за ст. 3901 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, з частковим приєднанням на підставі ст. 71, 72 КК України невідбутої частини покарання у виді пробаційного нагляду за вироком Кодимського районного суду Одеської області від 27.06.2024 року та визначенням остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і 2 місяці, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування остаточно призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік і 6 місяців; 
- 09.01.2025 року вироком Кодимського районного суду Одеської області за ст. 1261 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і 6 місяців, з приєднанням на підставі ст. 70 ч.4 КК України за вироком Кодимського районного суду Одеської області від 12.08.2024 року та визначенням остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 2 рік і 6 місяців, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування остаточно призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки; 
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 3901 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник – адвокат ОСОБА_6 ,

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним внаслідок згоди підозрюваного та потерпілого із встановленими досудовим розслідуванням обставинами:
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», відносно якого 07 лютого 2026 року Кодимським районним судом Одеської області ухвалено рішення у справі № 503/148/26, яким останньому винесено обмежувальний припис терміном 6 (шість) місяців та визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього наступні обов`язки:
1. Заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .
2. Заборонити ОСОБА_3 наближатись на відстань 50 метрів до місця спільного проживання, навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою.
3. Заборонити ОСОБА_3 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_5 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з постраждалою особою
4. Заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_5 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
15.02.2026 ОСОБА_3 був належним чином ознайомлений з рішенням суду, з умовами обмеження, обов`язками та юридичними наслідками у разі їх порушення.
Однак, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи обов`язковим приписом та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя, по забезпеченню виконання рішення суду, маючи фізичну можливість виконувати рішення суду, виданого Кодимським районним судом Одеської області від 07 лютого 2026 року, порушуючи встановлені заборони, 29.05.2026 у вечірній час доби, прийшов на територію домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де почав спілкуватись з ОСОБА_5 , та вимагати відчинити йому двері житлового будинку, де остання проживає, при цьому виражався нецензурною лайкою, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Прокурор, у змісті обвинувального акту, звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Обвинувачений ОСОБА_3 подав письмову заяву в порядку, передбаченому пунктом 1 ч.3 ст. 302 КПК України, складену ним в присутності захисника – адвоката ОСОБА_6 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Потерпіла ОСОБА_5 подала письмову заяву в порядку, передбаченому пунктом 2 ч.3 ст. 302 КПК України, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
За результатом вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріали суд не вважає за необхідне призначати розгляд обвинувального акта в даному кримінальному провадженні у судовому засіданні та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження відповідно до ч.3 ст. 382 КК України.
Ураховуючи виконання, під час досудового розслідування кримінального проступку у формі дізнання, вимог ст. 302 КПК України, то суд вважає, що є підстави, передбачені ч.1 ст. 382 КК України, для ухвалення вироку.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 382 КПК України суд вважає необхідним зазначити встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження:
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», відносно якого 07 лютого 2026 року Кодимським районним судом Одеської області ухвалено рішення у справі № 503/148/26, яким останньому винесено обмежувальний припис терміном 6 (шість) місяців та визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього наступні обов`язки:
1. Заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .
2. Заборонити ОСОБА_3 наближатись на відстань 50 метрів до місця спільного проживання, навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою.
3. Заборонити ОСОБА_3 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_5 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з постраждалою особою
4. Заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_5 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
15.02.2026 ОСОБА_3 був належним чином ознайомлений з рішенням суду, з умовами обмеження, обов`язками та юридичними наслідками у разі їх порушення.
Однак, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи обов`язковим приписом та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя, по забезпеченню виконання рішення суду, маючи фізичну можливість виконувати рішення суду, виданого Кодимським районним судом Одеської області від 07 лютого 2026 року, порушуючи встановлені заборони, 29.05.2026 у вечірній час доби, прийшов на територію домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де почав спілкуватись з ОСОБА_5 , та вимагати відчинити йому двері житлового будинку, де остання проживає, при цьому виражався нецензурною лайкою, чим порушив вимоги обмежувального припису.
Суд дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікує за ст. 3901 КК України, як умисне невиконання обмежувального припису.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та зазначені у змісті обвинувального акту, суд визнає щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, у змісті обвинувального акту не зазначені та судом не встановлені. 
Відповідно до наявних у суду відомостей, обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризуються посередньо, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, має непогашені і незняті судимості за раніше вчиненні кримінальні правопорушення, в тому числі за вчинення тотожних кримінальних правопорушень, а також вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно абзацу 2 пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (надалі за текстом – Постанова Пленуму), у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК (2341-14).
При призначенні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є проступком, особу винного, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжує покарання, у зв`язку з чим прийшов до висновку, що  ОСОБА_3 слід призначити міру покарання у виді обмеження волі на строк, передбачений у межах санкції згаданої статті Особливої частини КК України, яке на думку суду є необхідним й достатнім як для кари обвинуваченого так і для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Після чого, з врахуванням вимог ч.1 ст. 71 КК України та положень абзацу 2 пункту 10 Постанови Пленуму, визначити остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання у виді обмеження волі за попереднім вироком Кодимського районного суду Одеської області від 09.01.2025 року, загальний строк якого не буде перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в ч.2 ст. 61 Загальної частини КК України, але буде більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутого покарання за попереднім вироком.
В свою чергу у другому і третьому реченнях абзацу 4 пункту 10 Постанови Пленуму визначено, що виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК (2341-14), у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК (2341-14). У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
У зв`язку з чим застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України є неможливим, а підстав для застосування до останнього положень ст. 69 КК України суд не вбачає.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід до обвинуваченого, як і інші заходи забезпечення кримінального провадження, під час досудового розслідування і судового провадження не застосовувався, а до набрання вироком законної сили суд не вбачає ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та як наслідок необхідності в обранні запобіжного заходу до обвинуваченого з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, та призначення міри покарання у виді обмеження волі.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня приведення вироку до виконання, тобто з дня його самостійного прибуття до місця відбування покарання або з моменту його затримання для взяття під варту і подальшого направлення до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, у відповідності до ч.2 ст. 57 КВК України, в порядку виконання вироку.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. 369-374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 3901 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік і 7 (сім) місяців.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Кодимського районного суду Одеської області від 09.01.2025 року, призначивши ОСОБА_3 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня приведення вироку до виконання, тобто з дня самостійного прибуття засудженого до місця відбування покарання або з моменту його затримання в порядку виконання вироку.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд, який його ухвалив – Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У відповідності до ч.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1