Номер провадження 2/754/827/26
Справа №754/21544/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

16 червня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді - Галась І.А.
при секретарі - Кирилова А.А.
за відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа - ЖБК «Молодіжний-11» про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, 
В С Т А Н О В И В:
26 грудня 2025 року до Деснянського районного суду міста Києва звернувся позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), 3-тя особа - ЖБК «Молодіжний-11» (м. Київ, пр.. Червоної Калини, 30А) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступним.
15 грудня 1979 року позивач уклал шлюб з громадянином ОСОБА_2 . 03 червня 2006 року шлюб між ними було розірвано, підтвердженням чого є свідоцтво про розірвання шлюбу від 15 серпня 2007 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського управління юстиції у м. Києві, актовий запис №629. 15 серпня 2007 року вона змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
Під час сумісного проживання з чоловіком, а саме у 1987 році вони переїхали жити в квартиру АДРЕСА_2 , яку свого часу по ордеру від 25 квітня 1984 року № 041992, серії Ж, отримав батько відповідача ОСОБА_5 на себе та свою колишню дружину ОСОБА_6 . Проте жодного дня вони там не мешкали, а в1987 році батьки переїхали в квартиру АДРЕСА_3 , а вони звідти переїхали в квартиру АДРЕСА_2 .
Так, згідно відповіді ЖБК «Молодіжний-11» від 20 листопада 2025 року №33 « за наявною в ЖБК «Молодіжний -11» інформацією ОСОБА_1 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 26 листопада 1987 року також в квартирі був зареєстрований ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 26 листопада 1987 року. Проте після скорочення посади паспортиста та припинення повноважень житлово-будівельних кооперативів на доступ до інформації про місце реєстрації фізичних осіб (орієнтовно з 2018 року) кооператив не володіє інформацією про актуальне місце реєстрації зазначеної особи».
Разом з тим додає до позову Витяг з реєстру територіальної громади від 18.12.2025 року, відповідно до якого в квартирі за вищезазначеною адресою вона проживає і станом на сьогоднішній день.
Разом з тим її колишній чоловік ОСОБА_2 після розірвання шлюбу між ними у 2006 році з квартири виїхав і більше жодного дня в ній не мешкав. Відтак вже майже 20 роківвона сама проживає в квартирі, утримує її, сплачує житлово-комунальні послуги, членські внески на експлуатауію житлово фонду.
Згідно довідки ЖБК «Молодіжний-11» від 24.11.2025 року заборгованості зі сплати ЖКП вона не має.
До позову вона долучає також акти за підписами сусідів, затверджені головою правління ЖБК «Молодіжний -11» В.М. Глухенко, відповідно до яких ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 2006 року. Особистих речей ОСОБА_2 у квартирі не має.
Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на всіх зареєстрованих осіб, чим об`єктивно порушуються її права, адже вона вимушена сплачувати за себе та ще й за відповідача. Окрім того, квартиру необхідно утримувати, робити все необхідне для збереження її належного вигляду, здіцснювати ремонтно-оздоблювальні речі і т.і. Весь тягар по утриманню квартири лежить на ній.
Квартира станом на даний час не приватизована. Так, до позову вона долучає копію довідки КП КМР « Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 10.12.2025 р. на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності не зареєстрована. Крім того, долучає витяг з інформацією з Державного реєстру речових прав від 24.01.2025 р., відповідно до якого в електронному реєстрі квартира на праві власності також не зареєстрована.
Відтак вона є єдиною особою, яка фактично проживає в квартирі за вищевказаною адресою, утримує її та сплачує житлово-комунальні послуги.
Враховуючи вище наведене, позивач просить визнати відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщення у квартирі АДРЕСА_2 .
Ухвалою Деснянського районного суду м Києва від 25 грудня 2025 року відкрито провадження в справі, призначено судове засідання, розгляд справи визначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
29 січня 2026 року на адресу суду позивачем подано клопотання про витребування доказів та допит свідків, дані клопотання були задоволені судом.
13 лютого представником 3-тьої особи - ЖБК «Молодіжний-11» Ковальовою О.О. через підсистему «Електронний суд» подано пояснення щодо позову, вдповідно до яких вважають що рішення по суті спору між позивачем та відповідачем не становить інтерес ОК «ЖБК «Молодіжний-11» та не впливає на його права і обов`язки, просять ухвали по суті спору на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки представника третьої особи в судове засідання, не заперечують проти розгляду справи без участі ОК «ЖБК «Молодіжний -11».
Відповідно до ухвали суду, яка внесена до протоколу судового засідання від 21.04.2026 року, суд ухвалив забезпечити докази в цивільній справі, шляхом витребування у Печерського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, інформацію стосовно державної реєстрації смерті громадянина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . 
02.05.2026 року №374/24.6-71 Печерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, надав інформацію з якої вбачається що в архіві відділу зберігається запис про смерть №4307 від 10.11.1989 року, складений відділом на ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті особа проживала за адресою: АДРЕСА_4 . 
Представник позивача - ОСОБА_9 до судового засідання не з`явився.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до вимог ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду невідомі. 
Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Представник 3-ї особи - ЖБК «Молодіжний-11» до судового засідання не з`явився.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 15 грудня 1979 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , 15 грудня 1979 року про що зроблено запис №2599. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 ».
Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 15 серпня 2007 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюб розірвали, про що зроблено відповідний актовий запис № 629 від 03.06.2006 року. Після реєстрації розірвання їй присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».
Відповідно до Свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_3 від 15 серпня 2007 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » про що в книзі реєстрації зміни імені зроблено відповідний актовий запис за №97.
Відповідно до відповіді на адвокатський запит №15/с/25-А3 від 17.11.2025 року ЖБК «Молодіжний-11» від 20 листопада 2025 року №33 повідомило: «за наявною в ЖБК «Молодіжний -11» інформацією ОСОБА_1 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 26 листопада 1987 року також в квартирі був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 26 листопада 1987 року. Проте після скорочення посади паспортиста та припинення повноважень житлово-будівельних кооперативів на доступ до інформації про місце реєстрації фізичних осіб (орієнтовно з 2018 року) кооператив не володіє інформацією про актуальне місце реєстрації зазначеної особи».
Витягом з реєстру територіальної громади від 18.12.2025 року, відповідно до якого в квартирі за адресою АДРЕСА_1  ОСОБА_1 зареєстрована з 26.11.1987 року і станом на сьогоднішній день.
Довідкою КП КМР « Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 10.12.2025 р. повідомлено, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності не зареєстрована. 
Витягом з інформації з Державного реєстру речових прав від 24.01.2025 р., вбачається що квартира за адресою АДРЕСА_1  на праві власності не зареєстрована.
Окрім цього, матеріали справи містять копії актів про виконання підготовки до визначення метрологічних характеристик засобів вимірювальної техніки, копію заяви-приєднання до умов договору споживача електроенергії, копія договору про надання населенню послуг з газопостачання, копія акту прийомки до експлуатації встановленого газового приладу, копія договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення які укладені на ім`я ОСОБА_1 .
Згідно довідки ЖБК «Молодіжний-11» від 24.11.2025 року заборгованості зі сплати ЖКП вона не має.
Відповідно до актів за підписами сусідів, затверджені головою правління ЖБК «Молодіжний -11» В.М. Глухенко, від 18.06.2020, 05.12.2020, 12.01.2021, 22.02.2021 та 24.11.2025 років вбачається, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 2006 року. Особистих речей ОСОБА_2 у квартирі не має.
Під час судового розгляду були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є сусудкою з 7 поверху, член кооперативу. Знає ОСОБА_1 з 1984 року. ОСОБА_8 - колишеій чоловік ОСОБА_1 . За вказаною адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не бачила більше 20 років. В квартирі у ОСОБА_1 буває, особистих речей Передерія не має ( принаймні їх вона не бачила).
Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона також є сусудкою з 8 поверху за адресою будинку АДРЕСА_5 . Знає ОСОБА_1 з 1984 року. ОСОБА_8 - колишеій чоловік ОСОБА_1 . За вказаною адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не бачила більше 20 років. В квартирі у ОСОБА_1 буває часто, особистих речей Передерія не має. Батька Передерія ніколи не бачила. Один раз бачила його маму.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини).
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
В свою чергу, відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Ст. 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово - комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово - комунальних послуг.
Відповідно дост. ст. 71, 72 ЖК УРСР особа, яка не проживає на житловій площі більше шести місяців без поважних причин, може бути визнана судом такою, що втратила право користування житловою площею.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійснені покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним.
У пунктах 40-44 рішення Європейського суду з прав людини ( далі- ЄСП) від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich V. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-ХІ (витяги).
Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом, уповноваженим на зняття з реєстрації, протягом семи днів на підставі, зокрема, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).
Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11.
Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.
Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.
Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та підлягають до задоволення.
На підставі ст.ст. 9,156 ЖК УРСР,ст.ст. 43,49,259,263 ЦПК України, ЦК України, суд-
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа - ЖБК «Молодіжний-11» про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя: