ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" травня 2026 р. справа № 300/1182/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України (далі також – відповідач, Відділ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 19.01.2026.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 19.01.2026 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №79837442, яка їй вручена лише 17.02.2026. 12.02.2026 складено акт державного виконавця про повне виконання позивачем рішення суду. Заходи примусового виконання до позивача не застосовувалися. Таким чином, відповідач не має правових підстав для нарахування виконавчого збору, а тому оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 09.03.2026 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків (а.с.11-14). 
20.03.2026 позивач усунула недоліки позовної заяви, відтак ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням положень ст. 287 КАС України (а.с.19-20).
07.04.2026 відповідачем через систему "Електронний суд" подано відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення проти заявлених позовних вимог. Зазначено, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. З огляду на викладене, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 24-28).
Розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням положень ст. 287 КАС України.
Дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, судом встановлено такі обставини.
Державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України 18.12.2025 відкрито виконавче провадження № 79837442 з примусового виконання виконавчого листа № 345/6513/23 від 10.12.2025 виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із квартири за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.49-50). 
18.12.2025 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.46).
15.01.2026 державним виконавцем, з метою перевірки виконання рішення, здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 проте встановлено, що рішення боржником в строки встановлені ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" не виконане. Боржника ОСОБА_1 в присутності стягувача та понятих повідомлено про порядок виконання рішення та повідомлено, що 29.01.2026 буде проводитись примусове виконання рішення, а саме її виселення із квартири за адресою АДРЕСА_1 , про що складений відповідний акт державного виконавця (а.с.45). 
19.01.2026 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору (а.с.4-5, 43-44). 
Позивач, вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, звернулася до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).
Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно пункту 1 частини 1статі 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно ч.2 ст. 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Разом з тим, у разі примусового виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 ст.27 Закону №1404-VIII).
Згідно частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язано з початком примусового виконання рішення.
Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 по справі № 480/3452/19 дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Суд зазначає, що перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, є вичерпним:
за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот);
у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
у разі виконання рішення приватним виконавцем;
за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.
У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.17 ч. 1 ст. 39 цього Закону. 
Виконавчий збір не стягується, якщо інше не передбачено угодою про врегулювання спору (мировою угодою), укладеною між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулюваня спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, відповідно до якої виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню.
У всіх інших випадках після відкриття виконавчого провадження вже розпочинається примусове виконання рішення і, як наслідок, стягнення виконавчого збору. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів і вже після цього розпочинає його примусове виконання.
Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.
Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.
Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19.
Відповідно до ст. 66 Закону, у разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.
Державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.
Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.
Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.
Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.
Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.
Якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про його виселення, державний виконавець накладає на нього штраф у порядку, визначеному цим Законом.
Передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов`язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини.
Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців з дня передачі на зберігання. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації такого майна кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику.
Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.
Як зазначалося судом вище, 18.12.2025 Державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України відкрито виконавче провадження № 79837442 з примусового виконання виконавчого листа № 345/6513/23 від 10.12.2025 виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.49-50). 
18.12.2025 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.46).
15.01.2026 державним виконавцем, з метою перевірки виконання рішення, здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 проте встановлено, що рішення боржником в строки встановлені ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" не виконане. Боржника ОСОБА_1 в присутності стягувача та понятих повідомлено про порядок виконання рішення та повідомлено, що 29.01.2026 буде проводитись примусове виконання рішення, а саме її виселення із квартири за адресою АДРЕСА_1 , про що складений відповідний акт державного виконавця (а.с.45). 
19.01.2026 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору та про залучення працівників органів внутрішніх справ (а.с.44-44). 
29.01.2026 державним виконавцем повторно здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 у присутності понятих та за участю працівників поліції встановлено, що рішення боржником не виконується, хоча боржниця була належним чином повідомлена про строки його виконання. Боржниця відмовилася виселятися. Свої дії пояснила тим, що у неї багато речей і вона не має можливості їх винести та місця для їх збереження. Своїми діями боржниця чинила перешкоди виконанню рішення суду, про що складений відповідний акт державного виконавця (а.с.40). 
29.01.2026 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700 грн (а.с.38-39). 
06.02.2026 державним виконавцем винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ. 
12.02.2026 державним виконавцем повторно здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 у присутності понятих та за участю працівників поліції проведено перевірку виконання рішення суду і встановлено, що боржниця із квартири за адресою АДРЕСА_1 виселилася. Проте у приміщенні квартири залишилася частина її речей. Боржниця пояснила, що у неї відсутня можливість їх винести і приміщення для їх збереження. Залишене в приміщенні майно передане на зберігання стягувачу. Сторонам роз`яснено їх права і обов`язки пов`язані із зберіганням майна. Квартиру на час зберігання опечатано, про що складений відповідний акт державного виконавця (а.с.34). 
16.02.2026 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.
25.03.2026 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів.
Таким чином, державний виконавець діяла виключно в межах чинного законодавства, застосовуючи заходи і методи примусового виконання передбачені Законом і які застосовуються при виконанні рішень немайнового характеру.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Отже, суд приходить до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору, винесена головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України Куйбідою О.І. у ВП № 79837442 від 19.01.2026, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення. 
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України судовий збір не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень.
Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:
в задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України (код ЄДРПОУ - 38472755, вул. Лесі Українки, 1, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити. 
Відповідачу рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя  /підпис/ Микитюк Р.В.